Демографија Новог Зеланда
Нови Зеланд има око 4,4 милиона житеља.[1] Нови Зеланд је већим делом урбана земља, са 72 процента становништва у једној од 16 градских зона, и 53 процента у једном од четири највећа града Окланду, Крајстчерчу, Велингтону и Хамилтону.[2] Градови Новог Зеланда су често високо рангирани у истраживањима о квалитету живота. Окланд се, по истраживању консултантске куће Мерсер за 2010. годину, налази на четвртом месту по квалитету живота и стандарту а Велингтон на дванаестом месту.[3]
Очекивана животна доб на Новом Зеланду 2008. је била 82,4 године за жене и 78,4 за мушкарце.[4] Очекивана животна доб при рођењу ће по предвиђању бити повећана на 85 година до 2050. године а морталитет новорођенчади ће опасти.[5] Очекује се да 2050. године Нови Зеланд достигне 5,3 милиона становника а да просечна старост буде повећана са 36 на 43 године, и да проценат старијих од 60 година буде повећан са 18 на 29 процената.[5]
Етничка припадност и имиграција
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/56/NewZealandPopulationDensity.png/300px-NewZealandPopulationDensity.png)
Етнички сасатав Новог Зеланда (1991—2006)[6] | ||||
---|---|---|---|---|
Година | 1991. | 1996. | 2001. | 2006. |
Европљани | 2 783 028 (83,2%) | 2 879 085 (83,1%) | 2 871 432 (80,1%) | 2 997 051 (77,6%) |
Маори | 434 847 (13,0%) | 523 374 (15,1%) | 526 281 (14,7%) | 565 329 (14,6%) |
Тихоокеански народи | 167 070 (5,0%) | 202 233 (5,8%) | 231 798 (6,5%) | 265 974 (6,9%) |
Азијати | 99 759 (3,0%) | 173 502 (5,0%) | 238 176 (6,6%) | 354 549 (9,2%) |
други | 6 597 (0,2%) | 15 804 (0,5%) | 24 885 (0,7%) | 36 237 (0,9%) |
укупно | 3 345 741 | 3 466 515 | 3 586 641 | 3 860 163 |
На попису 2006. године, 67,6% становништва се изјаснило као Европљани а 14,6% као Маори.[7] Друге важније етничке групе су Азијати (9,2%) и Пацифички народи (6,9%) док се 11,1% изјаснило као Новозеланђани а 1% је припадало некој другој етничкој групи.[8][9] Резултати су доста различити у односу на ранији период, на попису 1961. 92% се изјаснило као Европљани а 7% као Маори, док су азијске и пацифичке мањине чиниле преосталих 1%.[10] Иако је званичан термин за становника Новог Зеланда „Новозеланђанин“ (енгл. New Zealander) неформално се користи израз „Киви“, како међународно, тако и од стране локалаца.[11] Маорска реч Pākehā означава Новозеланђане европског порекла, мада ова реч није прихваћена од стране свих,[12][13] а неки Маори је користе за све неполинежане на Новом Зеланду.[14]
Етнички састав На попису 2006. године, 67,6% становништва се изјаснило као Европљани а 14,6% као Маори.[7] Друге важније етничке групе су Азијати (9,2%) и Пацифички народи (6,9%) док се 11,1% изјаснило као Новозеланђани а 1% је припадало некој другој етничкој групи.[8][9]
Маори су били први људи на Новом Зеланду, а за њима су уследили први европски досељеници. Након периода колонизације имигранти су били углавном из Британије, Ирске и Аустралије, због рестриктивне политике сличне политици Беле Аустралије.[15] Осим њих постојао је значајан број имиграната Холанђана, Далматинаца[16] (које су локални Маори називали Тарара због брзог говора[17][18]), Италијана и Немаца као и других европских имиграната који су долазили из других колонија у Аустралији, Северној и Јужној Америци и Јужној Африци.[19] Након Велике депресије промењена је имиграциона политика што је довело до промене етничког састава. У периоду 2009. – 2010. одређено је да се изда 45–50.000 трајних боравишних дозвола, што је нешто више од једног новог имигранта на сваких 100 становника.[20] Укупно је 23% становника Новог Зеланда рођена у другој држави и већина њих живи у региону Окланда.[21] Већина је дошла из Уједињеног Краљевства и Ирске (29%) убрзано се повећава број имиграната из Источне Азије, понајвише из Кине али и из Кореје, Тајвана, Јапана и Хонгконга.[22] Број страних студената је тако повећан након 1990-их и у 2002. години 20.000 њих је студирало на високошколским установама Новог Зеланда.[23]
Језик
[уреди | уреди извор]Енглески је доминантан језик, и њиме се служи 98% становништва.[24] Новозеландска варијанта енглеског је најсличнија аустралијској варијанти енглеског језика и странцима је тешко да разликују ова два акцента.[25] Најпрепознатљивија одлика новозеландског енглеског је промена кратких предњих вокала - тврдо „и“ које звучи као глас шва (као нпр. „а“ у речи about), кратко „е“ које звучи као кратко „и“ и кратко „а“ које звучи као стандардно кратко „е“.[26] Стога странцима речи „bad“, „dead“, „fish“ и „chips“ звуче као „bed“, „did“, „fush“ и „chups“.
Након Другог светског рата Маори су обесхрабривани да користе свој језик у школама и на радним местима и он је као језик заједнице опстајао само у забаченим крајевима. У скорије време наступио је процес ревитализације,[27][28] маорски је проглашен за званични језик 1987.[29] и говори га 4,1% становника.[24] Данас постоје школе на маорском као и два канала Маорске телевизије.[30] Многа места имају двоструке називе, на маорском и енглеском. После енглеског и маорског најраспрострањенији је самоански који са по више од 40.000 људи прате француски, хинди, јуе и северни кинески.[24][31] Новозеландски знаковни језик користи око 28.000 људи и постао је званичан језик 2006. године.[32]
Образовање и вероисповест
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a5/NZ_religious_denominations.png/250px-NZ_religious_denominations.png)
Основно и средње образовање је обавезно за децу до 6 до 16 година, док већина у школу креће са 5 година.[33] Постоји 13 разреда а јавне школе су бесплатне. Нови Зеланд има стопу писмености одраслих од 99 процената, док половина становништва од 15 до 29 година има неки вид вишег образовања.[33] Постоји пет типова високошколских установа, универзитети, колеџи, политехничке школе, специјалистички колеџи и „вананге“[34] (маорски универзитети) као и приватне високошколске образовне установе.[35] Факултетску диплому има 14,2 процената становништва, 30,4 процената има неку врсту вишег образовања а 22,4 процента нема никакво звање.[36]
Хришћанство је главна религија на Новом Зеланду. према попису 2006. 55,6 процената становништва се изјаснило као Хришћани, 34,7 процената се изјаснило да нема вероисповест а око 4 процента се изјаснило према некој другој религији.[37] Главни хришћанске деноминације су англиканизам, католицизам, презбитеријанизам и методизам. Такође постоји значајан број пентекосталаца, баптиста и припадника Цркве Исуса Христа светаца последњих дана као и мароске цркве „Ратана“. Мањинске вероисповести по попису су хиндуизам, будизам и ислам.[31][38]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Estimated resident population of New Zealand”. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 24. 7. 2011. г. Приступљено 30. 1. 2011. The population clock updates every 10 minutes.
- ^ „Subnational population estimates at 30. јун 2009”. Statistics New Zealand. 30. 6. 2007. Архивирано из оригинала 25. 08. 2011. г. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ „Mercer 2010 Quality of Living survey highlights – Global”. Mercer. мај 2010. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ „Commentary”. Births and Deaths: децембар 2009 quarter. Statistics New Zealand. Приступљено 27. 4. 2010.
- ^ а б Department of Economic and Social Affairs Population Division (2009). „World Population Prospects” (PDF). 2008 revision. United Nations. Приступљено 29. 8. 2009.
- ^ „Ethnic composition of the population - Social Report 2010”. Архивирано из оригинала 17. 03. 2012. г. Приступљено 1. 4. 2013.
- ^ а б „Ethnic groups in New Zealand”. 2006 Census QuickStats National highlights. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 23. 11. 2017. г. Приступљено 18. 1. 2011.
- ^ а б „Cultural diversity”. 2006 Census QuickStats National highlights. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 25. 05. 2010. г. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ а б „Māori Ethnic Population / Te Momo Iwi Māori”. QuickStats About Māori, Census 2006. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 25. 5. 2010. г. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ Collins, Simon (октобар 2010). „Ethnic mix changing rapidly”. New Zealand Herald.
- ^ Callister, Paul (2004). „Seeking an Ethnic Identity: Is "New Zealander" a Valid Ethnic Category?” (PDF). New Zealand Population Review. 30 (1&2): 5—22. Архивирано из оригинала (PDF) 15. 05. 2011. г. Приступљено 09. 03. 2012.
- ^ Misa, Tapu (8. 3. 2006). „Ethnic Census status tells the whole truth”. New Zealand Herald.
- ^ „Draft Report of a Review of the Official Ethnicity Statistical Standard: Proposals to Address the ‘New Zealander’ Response Issue”. Statistics New Zealand. април 2009. Архивирано из оригинала 13. 11. 2010. г. Приступљено 18. 1. 2011.
- ^ Ranford, Jodie. „'Pakeha', Its Origin and Meaning”. Māori News. Архивирано из оригинала 07. 04. 2011. г. Приступљено 20. 2. 2008.
- ^ Socidad Peruana de Medicina Intensiva (SOPEMI) (2000). Trends in international migration: continuous reporting system on migration. Organisation for Economic Co-operation and Development. стр. 276—278.
- ^ Walrond, Carl (21. 9. 2007). „Dalmatians”. Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ „Upoznajte Maore koji se prezivaju na -ić”. Архивирано из оригинала 5. 1. 2012. г. Приступљено 9. 3. 2012.
- ^ Božić-Vrbančić 2008
- ^ „New Zealand Peoples”. Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ „International Migration Outlook – New Zealand 2009/10” (PDF). New Zealand Department of Labour. 2010. стр. 2. ISSN 1179-5085. Архивирано из оригинала (PDF) 11. 5. 2011. г. Приступљено 16. 4. 2011.
- ^ „QuickStats About Culture and Identity: Birthplace and people born overseas”. Statistics New Zealand. март 2006. Архивирано из оригинала 17. 5. 2011. г. Приступљено 19. 1. 2011.
- ^ For the percentages: „QuickStats About Culture and Identity – Birthplace and people born overseas”. 2006 Census. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 17. 5. 2011. г. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ Butcher, Andrew; McGrath, Terry (2004). „International Students in New Zealand: Needs and Responses” (PDF). International Education Journal. 5 (4). Архивирано из оригинала (PDF) 09. 03. 2012. г. Приступљено 09. 03. 2012.
- ^ а б в „QuickStats About Culture and Identity: Languages spoken”. Statistics New Zealand. март 2006. Приступљено 20. 2. 2008.
- ^ Hay, Maclagan & Gordon 2008, стр. 14.
- ^ * Bauer, L.; Warren, P.; Bardsley, D.; Kennedy, M.; Major, G. (2007). „New Zealand English”. Journal of the International Phonetic Association. 37 (1): 97—102. doi:10.1017/S0025100306002830.
- ^ „Māori Language Week – Te Wiki o Te Reo Maori”. Ministry for Culture and Heritage. Приступљено фебруар 2008. Проверите вредност парамет(а)ра за датум:
|access-date=
(помоћ) - ^ Squires, Nick (мај 2005). „British influence ebbs as New Zealand takes to talking Māori”. The Telegraph. Great Britain.
- ^ „Waitangi Tribunal claim – Māori Language Week”. Ministry for Culture and Heritage. јул 2010. Архивирано из оригинала 02. 06. 2023. г. Приступљено 19. 1. 2011.
- ^ „Māori Television Launches 100 percent Māori Language Channel”. Māori Television. Архивирано из оригинала 11. 5. 2011. г. Приступљено 30. 4. 2010.
- ^ а б „2006 Census Data – QuickStats About Culture and Identity – Tables”. 2006 Census. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 10. 06. 2011. г. Приступљено 30. 4. 2010. In tables 28 (Religious Affiliation) and 19 (Languages Spoken by Ethnic Group)
- ^ „New Zealand Sign Language Act 2006 No 18 (as at 30. јун 2008), Public Act – New Zealand Legislation”. Приступљено 29. 11. 2011.. Legislation.govt.nz (2008-06-30)
- ^ а б Dench, Olivia (јул 2010). „Education Statistics of New Zealand: 2009”. Education Counts. Приступљено 19. 1. 2011.
- ^ „Education Act 1989 No 80 (as at 01. фебруар 2011), Public Act. Part 14: Establishment and disestablishment of tertiary institutions, Section 62: Establishment of institutions”. Education Act 1989 No 80. New Zealand Parliamentary Counsel Office/Te Tari Tohutohu Pāremata. 1. 2. 2011. Приступљено 15. 8. 2011.
- ^ „Studying in New Zealand: Tertiary education”. New Zealand Qualifications Authority. Приступљено 15. 8. 2011.
- ^ „Educational attainment of the population”. Education Counts. 2006. Архивирано из оригинала (xls) 11. 5. 2011. г. Приступљено 21. 2. 2008.
- ^ „QuickStats About Culture and Identity: Religious affiliation”. Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 3. 4. 2013. г. Приступљено 20. 1. 2011.
- ^ „Quick Stats About culture and Identity— 2006 Census” (PDF). Statistics New Zealand. Архивирано из оригинала 10. 06. 2011. г. Приступљено 28. 9. 2007.
Литература
[уреди | уреди извор]- Božić-Vrbančić, Senka (2008). Tarara: Croats and Maori in New Zealand : memory, belonging, identity. Otago University Press. ISBN 978-1-877372-09-4.
- Socidad Peruana de Medicina Intensiva (SOPEMI) (2000). Trends in international migration: continuous reporting system on migration. Organisation for Economic Co-operation and Development. стр. 276—278.