Вилсон Грејтбач
Вилсон Грејтбач | |
---|---|
Име по рођењу | Wилсон Греатбатцх |
Датум рођења | 6. јун 1919. |
Место рођења | Буфало, Њујорк САД |
Датум смрти | 27. септембар 2011. (92 год.) |
Место смрти | Вилијамсвил, Њујорк САД |
Пребивалиште | САД |
Држављанство | америчко |
Занимање | инжењер, изумитељ |
Вилсон Грејтбач (6. септембар 1919 – 27. септембар 2011) био је амерички инжењер и пионирски изумитељ. Он је имао више од 325 патената, био је члан Националне дворане славних изумитеља, и добитник је награде Лемелсон-МИТ[1] и Националне медаље за технологију и иновације (1990).
Ране године
[уреди | уреди извор]Грејтбач је рођен у Буфалу у Њујорку и похађао је јавну средњу школу у Вест Сенеки.[2][3] Он је уписао војну школу и служио током Другог светског рата, пастајући авијациони шеф радиослужбе пре него што је примио војни отпуст 1945. године.[3] Он је студирао на Корнел универзитету у оквиру ГИ програма, дипломирајући електротехнику 1950. године; он је магистрирао на Универзитету Буфало 1957. године. Вилсон је волео да изучава разне објекте и то је доводило од других великих остварења.[3]
Чардак-Грејтбач пејсмејкер
[уреди | уреди извор]Чардак-Грејтбач пејсмејкер је користио Малоријеве ћелије од жива оксид-зинка (живине батерије) као свој извор енергије, покрећучи два транзистора, трансформатор спрегнут с блокирајућим осцилаторским колом, што је све било инкапсулирано у епокси резин, и затим спрегнуто са електродама смештеним у срчани мишић пацијентовог срца. Овај патентирани изум довео је до тога да је Медтроник компанија из Минеаполиса отпочела производњу и даљи развој вештачких срчаних пејсмејкера.[4]
Грејтбачова литијум-јодидна батеријска ћелија
[уреди | уреди извор]Године 1968, Каталист истраживачка корпорација из Балтимора у Мериленду развила је и патентирала литијумску батеријску ћелију.[5] Ћелија је користила два елемента у близини крајева електрохемијске скале, узрокујући висок напон од 2,8В и густину енергије у близини физичког максимума. Нажалост, она је имала унутрашњу импедансу, што је ограничавало њено струјно оптерећење на испод 0,1 mA и стога је сматрана бескорисном.
Грејтбач је настојао да уведе овај изум у индустрију пејсмејкера, која би с лакоћом могла да користи батерију високе импедансе. Рани радови су спроведени у изнајмљеном простору некадашње фабрике музичких инструмената органа Вурлицер у Северној Тонавонди у Њујорку. Ралф Мид је предводио рани електрохемијски развој.
Грејтбач је развојним организацијама пејсмејкера представио WG1 ћелију 1971. године, али је дочекан са ограниченим ентузијазмом. Дана 9. јула 1974, Мануел А. Вилафана и Антони Адучи, оснивачи Кардијак пејсмејкерс инк. (Гуидант) у Сент Полу у Минесоти, произвели су први светски пејсмејкер са литијумском анодом и литијум-јодид електролитном чврстом батеријом.[6][7] Литијум-јодидна ћелија коју је производио Грејтбач је постала стандардна ћелија за пејсмејкере, са потребном густином енергије, ниским самопражњењем, малом величином и поузданошћу.
У ћелији која је развијена за примену у срчаном пејсмејкеру, анода је литијумска, а катода је од прилагођене композиције јода и поли-2-винил пиридина, од којих ниједан није електрично проводљив. Међутим, након обраде мешањем и загревањем до ~ 150 °C током 72 сата, компоненте реагују једна са другом како би формирале електрично проводљиву вискозну течност која се, док је још растопљена, излива у ћелију где се хлади, чиме се ствара чврста супстанца. Кад течност додирује литијумску аноду, ствара се мономолекуларни слој полуводичавог кристалног литијум-јодида. Како се ћелија празни струјним оптерећењем пејсмејкера, реакција између литијумске аноде и јодне катоде формира растућу баријеру литијум-јодида, што је чини отпорном, и узрокује да се терминални напон ћелије смањује приближно као инверзна функција запремине баријере. Дизајнери пејсмејкера користе ову карактеристику да омогуће откривање почетног 'краја живота' литијумске ћелије пејсмејкера.
Филантропија
[уреди | уреди извор]Грејтбач је донирао средства за Хотон колеџ у Њујорку за стварање дипломског музичког програма. Центар за уметност Хотон колеџа је дизајниран уз његове донације, тако да укључује концертну дворану, уметничку галерију, простор за окупљање на више спратова и разне сале за хорове и инструменталне вежбе. Касније је назван по њему Грејтбачова музичка школа. Хотон колеџ је помагао Грејтбачу у његовом истраживању, када није био у стању да добије подршку, пружајући му лабораторијски простор и помоћ у истраживању.[8]
Године 2009, Вилсон и Еленор Грејтбач су донирали око 10 милиона долара за стварање модерног стакленог рецепционог и интерпретативног павиљона, названог Еленор и Вилсон Грејтбач павиљон, који је одвојен од комплекса куће Дарвина D. Мартина. Павиљон је дизајнирао Тошико Мори, председавајући одељења за архитектуру на Харвардској дипломској школи дизајна.[9]
Смрт
[уреди | уреди извор]Вилсон Грејтбач је преминуо у својој 92. години, дана 27. септембра 2011.[10][11] Грејтбач је служио као старешина у Клеренсовој презвитеријанској цркви, где је исто тако певао у црквеном хору и предавао у недељној школи.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Имплантабле пацемакер инвентор Wилсон Греатбатцх диес”. ББЦ Неwс. 27. 9. 2011. Приступљено 28. 9. 2011.
- ^ „Орал-Хисторy:Wилсон Греатбатцх - Енгинееринг анд Тецхнологy Хисторy Wики”. етхw.орг (на језику: енглески). Приступљено 30. 12. 2017.
- ^ а б в „Wилсон Греатбатцх”. Инвентор профиле. Натионал Инвенторс Халл оф Фаме. Архивирано из оригинала 15. 10. 2011. г. Приступљено 28. 9. 2011.
- ^ „Натионал Хигх Магнетиц Фиелд Лабораторy”. Архивирано из оригинала 11. 10. 2014. г. Приступљено 20. 06. 2020.
- ^ УСА патент 4049890
- ^ „Метал-енцлосед цардиац пацер wитх солид-стате поwер соурце”.
- ^ „Пионеерс оф тхе Медицал Девице Индустрy”. Миннесота Хисторицал Социетy.
- ^ http://theaquilareport.com/wilson-greatbatch-presbyterian-elder-and-pacemaker-inventor-dies/
- ^ „Франк Ллоyд Wригхт'с Мартин Хоусе ис бецоминг оне оф Буффало'с мост популар тоурист аттрацтионс”. Wиндсор Стар. 2. 7. 2015. Архивирано из оригинала 21. 08. 2018. г. Приступљено 9. 10. 2015.
- ^ Федер, Барнабy (28. 9. 2011). „Wилсон Греатбатцх, Пацемакер Инвентор, Диес ат 92”. Тхе Неw Yорк Тимес.
- ^ Рицхмонд, Царолине (29. 9. 2011). „Wилсон Греатбатцх обитуарy”. Тхе Гуардиан. Лондон.
Литература
[уреди | уреди извор]- Биограпхy оф Греатбатцх ат МИТ wебсите
- Адам, Јохн (5. 2. 1999). „Макинг Хеартс Беат”. Инновативе Ливес - Тхе Смитхсониан'с Лемелсон Центер фор тхе Студy оф Инвентион анд Инноватион. Смитхсониан Институтион. Архивирано из оригинала 21. 4. 2008. г. Приступљено 19. 4. 2008.
- „Wилсон Греатбатцх Макес Хеартс Беат”. Прототyпе Онлине: Инвентиве Воицес подцаст - Тхе Смитхсониан'с Лемелсон Центер фор тхе Студy оф Инвентион анд Инноватион. Смитхсониан Институтион. 8. 10. 1996.
- Греатбатцх.цом Цомпанy Wебсите
- Бецк Х, Боден WЕ, Патибандла С, Киреyев D, Гутпа V, Цампагна Ф, Цаин МЕ, Марине ЈЕ.50тх Анниверсарy оф тхе фирст суццессфул перманент пацемакер имплантатион ин тхе Унитед Статес: хисторицал ревиеw анд футуре дирецтионс. Ам Ј Цардиол. 2010 Сеп 15;106(6):810-8.
- Греатбатцх W, Холмес ЦФ, Такеуцхи ЕС, Ебел СЈ (новембар 1996). „Литхиум/царбон монофлуориде (Ли/ЦФx): а неw пацемакер баттерy”. Пацинг Цлин Елецтропхyсиол. 19 (11 Пт 2): 1836—40. ПМИД 8945052. дои:10.1111/ј.1540-8159.1996.тб03236.x.
- Маллела, V. С.; Иланкумаран, V.; Рао, Н. С. (2004). „Трендс ин цардиац пацемакер баттериес”. Индиан Пацинг анд Елецтропхyсиологy Јоурнал. 4 (4): 201—212. ПМЦ 1502062
. ПМИД 16943934.
- МцДоналд, Р. C.; Харрис, П.; Хоссаин, С.; Гоебел, Ф. (1992). „Аналyсис оф сецондарy литхиум целлс wитх сулфур диоxиде басед елецтролyтес”. ИЕЕЕ 35тх Интернатионал Поwер Соурцес Сyмпосиум. стр. 246. ИСБН 978-0-7803-0552-6. дои:10.1109/ИПСС.1992.282033.
- УС патент 4891281, Куо, Хан C. & Фостер, Доналд L., "Елецтроцхемицал целлс хавинг лоw вапор прессуре цомплеxед СО2 елецтролyтес", иссуед 01-02-1990, ассигнед то Дурацелл Инц.
- Ефтекхари, Али (2017). „Тхе рисе оф литхиум–селениум баттериес”. Сустаинабле Енергy & Фуелс. 1: 14—29. дои:10.1039/Ц6СЕ00094К.
- Цхристенсен, Ј.; Албертус, П.; Санцхез-Царрера, Р. С.; Лохманн, Т.; Козинскy, Б.; Лиедтке, Р.; Ахмед, Ј.; Којиц, А. (2012). „А Цритицал Ревиеw оф Ли∕Аир Баттериес”. Јоурнал оф тхе Елецтроцхемицал Социетy. 159 (2): Р1. дои:10.1149/2.086202јес.
- Абрахам, К. M. (1996). „А Полyмер Елецтролyте-Басед Рецхаргеабле Литхиум/Оxyген Баттерy”. Јоурнал оф тхе Елецтроцхемицал Социетy. 143 (1): 1. ИССН 0013-4651. дои:10.1149/1.1836378.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- УС патент 3057356, Wилсон Греатбатцх, "Медицал цардиац пацемакер", публисхед 9. 10. 1962
- A video interview with Wilson Greatbatch from vega.org.uk
- Implantable pacemaker inventor Wilson Greatbatch dies from BBC 28 September 2011
- Washington Post Obituary
- Вилсон Грејтбач на сајту Финд а Граве (језик: енглески)
- Battery at the CIA Museum, CIA.gov Архивирано на сајту Wayback Machine (3. јануар 2021)
- Дурацелл (1. 7. 2015). „Дурацелл Примарy Литхиум Цоин Целл Артицле Информатион Схеет” (ПДФ). Архивирано из оригинала (ПДФ) 03. 01. 2018. г. Приступљено 2. 1. 2018.
- Енергизер (1. 1. 2017). „Енергизер Продуцт Сафетy Дата Схеет, Цоин/Буттон Литхиум Манганесе Диоxиде Баттериес” (ПДФ). Архивирано из оригинала (ПДФ) 08. 09. 2017. г. Приступљено 2. 1. 2018.
- ДонгГуан ТианQиу Ентерприсе Цо., Лтд (1. 1. 2016). „Материал Сафетy Дата Схеет, Ли-Мн Буттон Целл ЦР2025” (ПДФ). Архивирано из оригинала (ПДФ) 3. 1. 2018. г. Приступљено 2. 1. 2018.
- Пиларзyк, Јим. „Wхите Папер - Литхиум Царбон Монофлуориде Цоин Целлс ин Реал-Тиме Цлоцк анд Меморy Бацкуп Апплицатионс”. раyовац.цом. Раyовац Цорпоратион. Архивирано из оригинала 12. 12. 2007. г.