Јован Вучковић (свештеник)
Јован Вучковић | |
---|---|
![]() Јован Вучковић | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 11. фебруар 1855. |
Место рођења | Велика Бршљаница, Аустријско царство |
Датум смрти | 17. септембар 1931.76 год.) ( |
Место смрти | Пакрац, Краљевина Југославија |
Јован Вучковић (Велика Бршљаница, 11. фебруар 1855 — Пакрац, 17. септембар 1931) био је српски теолог, професор, писац и ректор Богословије у Сремским Карловцима.
Биографија
[уреди | уреди извор]Образовање
[уреди | уреди извор]Основну и немачку школу завршио је у Бршљаници и Вуковијама (Славонија). Гимназију је похађао у Бјеловару и Сремским Карловцима, а Богословију такође у Карловцима. За свештеника је рукоположен 1881. године.[1]
Професор
[уреди | уреди извор]Био је капелан и вероучитељ у Бјеловару (1881-1884) и професор у Задарској богословији (1884-1891). За протопрезвитера је произведен 1887. године.[1]
Ректор Карловачке богословије
[уреди | уреди извор]Од 1892. био је професор и ректор Карловачке богословије. Синод Карловачке митрополије је изабрао проту Јована Бороту за ректора, али је он место уступио Вучковићу, иначе његовом бившем ученику. Као ректор реорганизовао је школу и подигао Богословију на ниво високошколске установе. Реорганизовао је и Богословски семинар.[1]
Књижевни рад
[уреди | уреди извор]Радове из области теологије објављивао је у Хришћанском веснику, Богословском гласнику, Српском Сиону, Гласнику Матице српске, Летопису Матице српске и новинама: Застава, Српски глас... За потпредседника Књижевног одељења Матице српске изабран је 1898. године. Током 1888. уређивао је последњих неколико бројева теолошког часописа Истина који је излазио у Задру.[2] Објавио је две збирке проповеди (Глас из цркве и О кајању). Са грчког је превео и коментарисао Шест књига о свештенству Светог Јована Златоустог (1894).[1]
Црквена хијерархија
[уреди | уреди извор]Био је саветник патријарха Георгија Бранковића, члан Архидијецезалне конзисторије, члан Митрополитског црквеног савета, предеседник комисије за стечајне испите парохијског свештенства и оспособљење средњошколских вероучитеља, члан Великог духовног суда.[1]
Одликовања
[уреди | уреди извор]Одликован је Орденом Светог Саве III степена (1902) и Напрсним крстом (1903).[1]
Одабрана дела
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Sveti_Sava_arhiepiskop_srpski_i_prosvetitelj_cover_1902.jpg/135px-Sveti_Sava_arhiepiskop_srpski_i_prosvetitelj_cover_1902.jpg)
- Главнији моменти из историје хришћанске ставрографије (Задар, 1890)
- Глас из цркве (Сремски Карловци, 1896)
- Митрополит Ђорђе Николајевић (Нови Сад, 1897)
- О кајању (Сремски Карловци, 1899)
- Мисли поводом покрета за други брак православног свештенства (Сремски Карловци, 1907)
Референце
[уреди | уреди извор]Литература
[уреди | уреди извор]- Грујић, Радослав (1926). „Вучковић Јован”. Народна енциклопедија српско-хрватско-словеначка. 1. Загреб: Библиографски завод. стр. 446.