Jerofej Habarov
Jerofej Habarov | |
---|---|
![]() Spomenik Jerofeju Habarovu u Habarovsku | |
Puno ime | Jerofej Pavlovič Habarov |
Datum rođenja | 1603. |
Mesto rođenja | Veliki Ustjug, Rusko carstvo |
Datum smrti | 1671. |
Mesto smrti | Bratsk ili Kirensk, Rusko carstvo |
Jerofej Pavlovič Habarov zv. Svjatitski[1] (rus.: Erofeй Pavlovič Habarov;) (okolina Veliki Ustjug 1603 − Irkutska oblast 1671), bio je ruski istraživač i avanturista, najpoznatiji po istraživanju oblasti reke Amur i pokušajima kolonizacije tog područja u korist Rusije. Ruski grad Habarovsk, kao i mali grad i železnička stanica Jerofej Pavlovič (smešten na Transsibirskoj železnici u Amurskoj oblasti) nose njegovo ime.
Odlazak u Sibir
[uredi | uredi izvor]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/12/Lena.svg/220px-Lena.svg.png)
U ranom detinjstvu, porodica se seli u selo Svjatica pa mu otuda nadimak Svjatitski Jedno vreme je radio za Stroganove u njihovim solanama u Soljvičegodsku [2], ali se 1625 godine, zajeno sa bratom Nikiforom, zaputio u Sibir u potrazi za bogatstvom.
Prvo plovi iz Tobolsk za rusku sibirsku koloniju Magazeju i u njoj boravi jedno vreme, a 1628. godine pokreće ekspediciju i kanuima preveslava reku Hetu.
1630.godine Habarov je krenuo obrnutim putem , vraćajući se iz Mangazeje u Tobolsk , ali ovaj put kopnom. 1632—1641. stigao je do reke Lene osnovao poljoprivredno naselje i napravioa solanu na ušću reke Kute (danas se tu nalazi grad Ust-Kut ). Ubrzo biva zatočen u tamnici u Jakutsku, zbog sukoba sa tadašnjim guvernerom, iz koje se izbavlja tek 1645. godine[3]. Ali vrijeme provedeno iza rešetaka nije bilo uzalud. Od drugih zatvorenika čuo je priče o amurskim zemljama i njihovom neiscrpnom bogatstvu.
Prva ekspedicija (1649−1650.)
[uredi | uredi izvor]U proleće 1649. Habarov se sa odredom od 70[4] ljudi uputio prema reci Leni i njenoj pritoci, reci Oljokmi, a zatim je , slijedeći tok njene pritoke Tungir, kopnom došao do reke Šilke (jednu od pritoka Amura). Dosegnuvši gornji Amur (Daurija) početkom 1650. godine, pronašao je zemlju gotovo napuštenu. U Jakutsk se vratio u maju 1650. godine i podnio svoj izveštaj u kome je upozorio na opasnost od kineske intervencije i predložio veću ekspediciju sa profesionalnim vojnicima.
Druga ekspedicija (1650−1653.)
[uredi | uredi izvor]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fa/Amurrivermap.png/220px-Amurrivermap.png)
U jesen 1650. godine, Habarovljev odred je porazio mnoga daurska i dučerska plemena i nemeće lokalnim knezovima rusku vlast. Krajem godine uzima Albazino i tu pravi zimski kamp. Juna 1651. godine, nakon što je dobio pojačanje,, nastavio je splavarenje rijekom Amur. U septembru 1651. godine, ekspedicija je stigla do ušća reke Sungari u Amur. 29. septembra stigli su do Ačanska, blizu današnjeg Habarovska, i odlučili da tu provedu zimu. 8. oktobra 1651. napalo ih je oko 1.000 ratnika lokalnih plemena. Međutim ruski kozaci su se odbranili i porazili napadače.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/12/Ravenstein-The-Regions-of-the-Amur.png/220px-Ravenstein-The-Regions-of-the-Amur.png)
To je rezultiralo time da su se lokalna plemoena obratila svojim mandžurskim gospodarima i zahtevala pomoć. 24. marta 1652. godine snaga od 2.000 Mandžuraca i Korejaca naoružanih artiljerijom napala je Ačansk. Habarov ih je,iako mnogo malobrojniji , nekako uspeo da savlada. (mandžurijski general, Haise, kasnije je pogubljen zbog svoje nesposobnosti). Ne znajući koliko je još Kineza bilo u tom području, 22. aprila je odlučio da se povuče sa Amuru. U jednom trenutku naišao je na još jednu vojsku od 6.000 Kineza, ali uspeo je da im se isklizne pod zaštitom magle i tame. [5]
Tokom ove kampanji, Habarov je sastavio „Crtež reke Amur“, što je bila prva evropska mapa Amurske regije, a takođe je prikupio puno informacija o narodima koji žive u blizini reke Amur.
Dalja sudbina
[uredi | uredi izvor]Po okončanju ekspedicije, biva optužen od strane svojih ljudi za slanje lažnih izveštaja kao i za svirepost kako prema svojim kozacima tako i prema lokalnom stanovništu. Biva ubrzo uhapšen, lišen čina i imovine i poslan je na petnaestomesečno putovanje u Moskvu na suđenje. Zbog zasluga za carstvo, car Aleksej ga delomično rehabilituje, dodjeljuje mu malo plemićko zvanje i šalje u Ust-Kut u Sibiru [6]. Pojavljuje se još u zapisima iz 1667. godine i dalja njegova sudbina je nepoznata.
Mesto smrti
[uredi | uredi izvor]Mesto smrti nije sigurno poznato. Prema nekim izveštajima umro je 1671. u zatvoru u Bracku (danas Bratsk), a prema drugima - u Ust-Kirengu (današnji Kirensk).
Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ https://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=23975
- ^ Bobrick, Benson (1992). „5: The Black Dragon River”. East of the Sun. New York, New York: Poseidon Press. str. 81–85. ISBN 0-671-66755-6.
- ^ https://sodiummedia.com/4113610-russian-researcher-erofei-khabarov-what-did-this-explorer-discover[mrtva veza]
- ^ http://www.randewy.ru/karta/geogr25.html
- ^ Lincoln, str. 70.
- ^ http://www.biografija.ru/biography/khabarov-erofej-pavlovich.htm
Literatura
[uredi | uredi izvor]- W Bruce Lincoln, The Conquest of a Continent, 1994