Islahana u Nišu
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/97/Midhat_pasha.jpg/250px-Midhat_pasha.jpg)
Islahana (javna radionica), Midhad-pašina škola u Nišu, bila je vaspitni dom i zanatska škola koja je primala na školovanje muslimansku i hrišćansku decu kako bi stekli osnovno obrazovanje i naučili neki zanat. Radi se o jednoj nesvakidašnjoj i za ono vreme veoma modernoj instituciji u Turskoj državi, koju je nakon dolaska januara 1861. godine na čelo grada Niša, osnovao Midhat paša, koji je 1876. godine, za vreme vladavine sultana Murata IV bio i veliki vezir (predsednik vlade) Osmanlijske carevine.
Škola sa internatom u Nišu jedan je od primera Midhad-pašinih reformi i njegovih nastojanja da „evropeizira“ Tursku, i sebe prikaže kao velikog reformatora.[1][2]
Preduslovi za nastanak Islahane
[uredi | uredi izvor]Pismenost za vreme turske vladavine kod Srba bila je vrlo ograničena, i to na mali broj i procenat stanovništva određenih društvenih grupa (vlastela, sveštenstvo). Samim tim obrazovanje je bilo oskudno i neznatno, odnosno i ono, kao pojam, svodilo se isključivo na pismenost. Takođe, crkva je bila stecište svih onih koji su težili pismenosti, i zajedno sa manastirima prva i jedina škola u kojoj se učilo čitanje i pisanje.[3]
Tokom Prvog srpskog ustanka, osim crkve, potrebu za nekom vrstom obrazovanja počinje da ima i državna uprava, odnosno vlast koja oformljuje prve i osnovne institucije društva. To je primoralo Osmanlijsku vlast da sve više u Niškom pašaluku uvažava prava Srba na njihovo obrazovanje.[4]
Prema podaci iz arhivskih dokumenata poznato je, da su u 19. veku u porobljenoj Srbiji deca učila po džamijama kod turskih hodža. Međutim, s obzirom da je Niš, u to vreme bio sedište sandžaka, u kojem su, pored nekoliko hiljada vojnika i oficira, radili i brojni činovnici - od obrazovnih suatanova postojale su moderna srednja škola „Ruždija“ (niža gimnazija) i biblioteka, pa je, sasvim logično, moralo biti i više osnovnih škola od kojih su se mnoge nalazile unutar ѕidina niđke tvrđavi gde se nalazio centar kulturnog i javnog osmanlijskog društva.
Pored razvoja obrazovnih potreba i jačanja trgovine u Osmanlijskom carstvu, i na Balkanu, na prostor Niškog pašaluka s početka 19. veka, delovali su i uticaji iz susednih slovenskih pokrajina, a pre svega, od turske vlasti oslobođena, Kneževine Srbije, svojom prosvetom i svojom politikom.
Istovremeno je i centralna Osmanlijska vlast proklamovala svojim zakonima; (Hatišerifom (1839) i Hatihumajunom (1856) ) tolerantnije odnose, u pogledu prosvetnih inicijativa za muslimansko i hrišćansko stanovništvo. Međutim ti poslednji napori Osmanlijske vlasti, nisu značajnije doprineli da Niški pašaluk izađe iz zaostalosti.
Iako je period, pred raspad Osmanlijskog carstva, imao relativni prosvetni uspon, gledano u tadašnjim prilikama, i dalje je Niški pašaluk bio veoma zaostao prosvetno i kulturno, sa oko 97% nepismenog stanovništva.
Velike zasluge za ubrzanije opismenjavanje nišlija pored vladike Venedikta i vladike Kalinika imao je i kontrovezni Midhad-paša koji je šezdesetih godina 19. veka naredio da su u Nišu osnuje Islahana (javna radionica) u kojoj su primana muslimanska i hrišćanska deca da steknu osnovno obrazovanje i nauče neki zanat (terzijski, obućarski, kožarski, ćilimarski), i izgradi srpska osnovna škola na dva sprata za 300 učenika, kod Saborne crkve, čiju je izgradnju lično pomogao i sam paša sa 2.000 groša.
Iako su u ovim školama kao predavači dominirali srpski učitelji Midhad-paša je naredio da hrišćanska deca obavezno uče turski jezik. Učitelj je bio Ibrahim Nadžet-efendija. Zato su građani Niša, u brojnim napisima osuđivali politiku Midhad-paše, koji iako se predstavljao pravičnim upravnikom, u suštini vršio ista nasilja kao i njegovi prethodnici.[5]
Otvaranje škola poput Islahane i osnovne škole u Nišu, uticalo je na širenje pismenosti u Niškom pašaluku i predstavljalo određeni progres, bez obzira čime je ono bilo motivisano.
Istorija
[uredi | uredi izvor]Veliki vezir Midhat-paša, govoreći o svojoj vladavini u Nišu (od 1861. do 1864.godine), ostavio je o značaju turske zanatske škole–islahane, sledeće podatke:
„ | Kako su se nekad muslimanska i hrišćanska deca potucala (od nemila do nedraga), mučila se, propadala i umirala, to su uz pomoć izvesnih dobrotvora ova nezbrinuta deca i siročad skupljena i smeštena u posebnu ustanovu. Postavljeni su učitelji, koji su vodili brigu o njihovom vaspitanju, vaspitanju i izučavanju zanata. a sredstva za njihovo izdržavanje osigurana su.[6][7] | ” |
Kada i kako je nastala islahana
[uredi | uredi izvor]Nastanak Islahane, kako u svom delu „Knjiga o bolnici“, navodi profesor R. Živić „misterijom je ogrnut“.[2][8] Izgrađena je 1279. godine po Hidžri, ili u periodu od juna 1862. godine do maja 1863. godine,[9] u vreme Midhat-paše, „najinteligentnijeg“ turskog zapovednika Niškog pašaluka, a njen kraj nagađa se posle 1890. godine, nakon smrti kralja Milana Obrenovića, kada je srušena zbog oronulosti i infestacije objekta glodarima i brojnim drugim zarazama.[10]
U spisima Midhat-paše o nastanku Islahane ostalo je zapisano i ovo:
„ | ... Sredstva potrebna za izdržavanj dece i škole njihovo iz dana u dan su se uvećavala. Uporedo sa porastom prihoda ove ustanove raslo je i brojno stanje njihovih štićenika, koje je ubrzo premašilo od stotinu članova. Pošto je ova ustanova bila nova u našim krajevima, nije joj se mogao lako naći prikladan naziv ... Zato je ovom zavodu dato ime Vaspitni dom ... "[6] | ” |
Pre njene izgradnje na zemljištu gde je podignuta nalazilo se tursko groblje, koje je zahvatalo površinu današnjih gimnazija „Bora Stanković” i „Stevan Sremac” i Osnovne škole „Vožd Karađorđe”. Ceo kompleks izlazio se na Pirotsom sokaku (današnja Ulica Vožda Karađorđa).[11]
Prostorne i organizacione karakteristike islahane
[uredi | uredi izvor]Islahanu u Nišu, dvospratnu zgradu-internat, izgadilila je Niška opština, na svom placu, površine 11.785 m², u istočnom delu grada u centralnoj ulici „Šećer-mala“, danas jednoj od glavnih ulica Niša, ulici „Vožda Karađorđa“ (popularno zvanoj „Voždova“). Ova zanatska škola, tj. „Dvospratni internat" za šegrte“, imao je 31 sobu i 7 spavaonica i bila je praktično prva javna radionica u Nišu.[12]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/87/Ni%C5%A1%2C_izme%C4%91u_dva_rata.jpg/300px-Ni%C5%A1%2C_izme%C4%91u_dva_rata.jpg)
Pored Islahane, sa njene istočne strane nalazilo se tursko groblje na čijem porostoru je nakon oslobođenja Niša od Turaka izgrađena Osnovna škola „Vožd Karađorđe“.[13]
Islahana je prema predanju sagrađena i izdržavana o trošku opštine iz sredstava dobijenih od lokalnih poreza, i donacija, na osnovu reformatorskih ideja Midhad-paše (ujedno i jednog od glavnih donatora). Zbog nestašice novca u opštinskoj kasi, za održavanje škole često je prikupljana i materijalna pomoć.[14]
Kako je pisao „Vidovdan“, Islahana je je imala 1867. godine 120 učenika, a prema vilajetskom listu „Dunav“ 1868. godine četiri razreda i 179 učenika.[15][16]
Štićenici ove škole pre podne su išli u školu, a popodne, pod nadzorom majstora, izučavali su zanat (terzijski, obućarski ili kožarski). U jednoj hronici naveden je podatak da je centralna Vilajetska uprava poslala ovoj školi dva, a srednjoj (Ruždiji) 3 kompleta (po četiri knjige u jednom kompletu) „Istorije Osmanskog carstva“ poznatog turskog državnika i istoričara Dževdeta-paše.[17][18]
Deca su bila podeljena u razrede, a nakon određenog vremena polagala su kvalifikacione ispite. Dobra organizacija islahane već od početka obećavala je kvalitetne buduće zanatlije.[19]
Pored velike ulogu u zbrinjavanju dece (mahom sa društvenih margina), ne samo iz Niša, već i sa teritorije čitavog Niškog ejaleta... školovanje u Islahani mnogim talentovanim polaznicima otvorilo je vrata ne samo za samostalno zanatstvo, već i za školovanje u osmanskoj prestonici i inostranstvu, što je bio izdatak kakav većina porodica u Niškom ejaletu svojim najmlađim članovima nije mogla da priušti.[20]
Islahana je više puta menjala svoju namenu. Prvo je bila „Vaspitni dom“, potom „Zanatski dom za školovanje zanatlija“, a pred oslobođenje i izvesno vreme po oslobođenju Niša od Turaka, od 1877. do 1890. godine ratna a potom i deo Velike vojne bolnice u Nišu, namenjena za lečenje ranjenih i obolelih Turaka.[6][21][22]
Islahana, kao vojna bolnica
[uredi | uredi izvor]Jovan Bogdanović u svojim spisima navodi da je islahana u vreme rata za oslobođenje juga Srbije bila namenjena samo Turcima:
„ | "... Na mestu današnje muške gimnazije bila je jedna poveća zgrada na spratu zvana Islahana, kao neka građanska bolnica i azil za maloletnike, ali nije od Srba nikad iskorišćavana ..."[21] | ” |
A prema podacima iz 1890. godine Islahana je služila vojnom sanitetu u Nišu, o čemu govori ovaj zapis:
„ | Islahana, kojoj je zadnji trakt sasvim srušen, a prednji se u vrlo nesigurnom i rovitom stanju nalazi, služi kao administrativna zgrada. U njoj su smeštene: kancelarija, apoteka, kujna i stan vojnika Moravske bolničarske čete...[23] | ” |
I konačno kraj islahane
[uredi | uredi izvor]Islahana je 1890. godine, nakon smrti kralja Milana Obrenovića, zbog oronulosti i infestacije objekta glodarima i brojnim drugim zarazama, doživela tužan kraj. Zgrada je zbog lošeg građevinskog stanja, sklona padu i „enormno napaćene gamadi spaljena“.[22]
Na tom mestu danas se nalazi Prva niška gimnazija „Stevan Sremac“.
Izvori
[uredi | uredi izvor]- ^ Anastasijević, S. (1957). Znamenitosti Niša. "Stevan Sremac". Niš
- ^ a b ŽIVIĆ, Radoslav S. Knjiga o bolnici / Radoslav S. Živić. -[1. izd.]. - Niš : Prosveta, 2002 (Niš : Prosveta). - pp. 279 : ilustr. 20, Tiraž 300. - pp. 9-16: Predgovor / Ljubomir Hadži Pešić, Milan S. Radić, Dragoljub Simonović. - Beleška o piscu: pp. 271. - Bibliografija: pp. 249-267. 86-7455-520-9 a) Klinički centar (Niš) - 1881-2001 COBISS-ID 97644300
- ^ Avramović Z, Društvene i političke karakteristike srpskog obrazovanja i vaspitanja 1804–2004, Prosveta, Beograd, 2005.
- ^ Čunković. S, Školstvo i prosveta u Srbiji u 19. veku, Narodna knjiga, Beograd, 1971.
- ^ Grupa autora, Niš u Razdoblju Turske vlasi 1428-1878., Prosvetne i kulturne prilike, U: Istorija Niša, knjiga I, Gradina, Niš 1986 pp. 329.
- ^ a b v Andrejević, B. (1995). Midhat-paša, u: Enciklopedija Niša (istorija). Gradina. Niš, 155-155.
- ^ Petrović, Dimitrije (1937). Atanasije Petrović, Niški novi list 136 (b.s.).
- ^ Jursenar, M. (1995). Hadrijanovi memoari. Nolit. Beograd.
- ^ Dunavъ, 18. dekemvriя 1866, 269.
- ^ Kanii, F. (1985). Srbija. Zemlja i stanovništvo od rimskog doba do kraja XIX veka. Druga knjiga. Srpska književna zadruga - Rad. Beograd.
- ^ J. Ćirić, Islahana, Niški vesnik, br. 5, Niš 2000, 14
- ^ Enciklopedija Niša (1995). b.a., Gradina Niš, pp. 155.
- ^ Grupa autora, Niš u Razdoblju Turske vlasi 1428-1878., Prosvetne i kulturne prilike, U: Istorija Niša, knjiga I, Gradina, Niš 1986 pp. 325.
- ^ Ćunković, Srećko (1971). Školstvo i prosveta u Srbiji u XIX veku, Pedagoški muzej, Beograd.
- ^ Vidovdan, VII, 1867, br.20
- ^ Dunav, II, 114, 5. oktobar. 1866; IV, 283, 9. april 1868.
- ^ Eren, Ismail (1968). Midhat-pašina biblioteka u Nišu, Bibliotekar 1-2, 33.
- ^ Milovanović, M. Miroslav (1975). Osnovno škostvo Niša i okoline u XIX i početkom XX veka, Gradina Niš. pp. 104
- ^ Dunavъ, 23. iuniя 1865, 34.
- ^ Milan H. Ranđelović, Kulturne prilike u Nišu u XIX veku u vreme osmanske uprave: arhivističko-dokumentalistički pristup, Doktorska disertacija, Univerzitet u Beogradu, Filološki fakultet Beograd, 2021. str.282-283
- ^ a b Bogdanović, J. (1937). Sanitet i bolnice u Nišu od oslobođenja do danas. Niški novi list, 236, pp. 7-8.
- ^ a b Petković, R. (1972). Prva niška gimnazija 1878-1968. Prosveta. Niš.
- ^ Stanojević, V. (1992). Istorija Srpskog vojnog saniteta. Vojno izdavački i Novinski centar. Beograd.
Litratura
[uredi | uredi izvor]- Grupa autora, Istorija Niša, knjiga I, Gradina, Niš 1986
- Dejanović, Dragoljub, Stamenković, Đorđe, Dimitrijević, Dragan, Radičević, Žarko i dr.(1983). Istorija Niša I knjiga. Niš: Gradina i Prosveta Niš.
- Đorđević, Tihomir (1896). Nešto o narodnom školovanju za vreme Turaka u Pirotskom okrugu, Učitelj, sveska I, god. XVI, pp. 36–45