Бекерова мишићна дистрофија
Бекерова мишићна дистрофија | |
---|---|
![]() | |
за Х - везана мутација је рецесивни начин којим се ово стање наслеђује | |
Узроци | Мутација DMD гена[1] |
Дијагностички метод | Неуролошки и мишићни тестови[1] |
Лечење | Нема тренутног лека, физикална терапија[1] |
Бекерова мишићна дистрофија је обољење мушкараца, узроковано мутацијама у гену за дистрофин. За разлику од Дишенове мишићне дистрофије која је тежак облик болести која знатно скраћује животни век болеснику, Бекерову мишићну дистрофију одликује каснији почетак и спорији ток болести.[2][3] Код 65% болесника појаву болести узрокују делеције једног или више егзона у гену за дистрофин, док су дупликације узрок болести код 6—7% болесника. Показано је да су егзони проксималног дела гена за дистрофин (егзони од броја 3—18) и егзони дисталног дела гена (егзони од броја 45—52) посебно подложни делецијама. Код преосталих 30% болесника пронађене су тачкасте мутације, мале делеције или инверзије у гену за овај протеин.[1] У каснијем развоју болест захвата срце, а њена тежина варира код појединих болесника. Болесници обично доживе 30 година.[4][5]
Етиопатогенеза
[уреди | уреди извор]Бекерова мишићна дистрофија једно је од најчешћих леталних обољења мушкараца (у вези с хромозомом х), с учесталошћу један према 3 500. Генетичку основу овог обољења чине мутације у гену за дистрофин. Такође, исраживањима је утврђено да су мутације у истом гену одговорне и за Дишенову мишићну дистрофију.[6]
Тачан механизам настанка делеција у гену за дистрофин није познат.[7][8] У регионима гена за дистрофин, који су подложни делецијама, утврђене су бројне репетитивне секвенције,[9] као и висока учесталост рекомбинација. Претпоставља се да неједнаки или кросинг-овер током оогенезе лежи у основи настанка делеција у гену за дистрофин. Истим механизмом могу настати и дупликације, али је утврђено да се оне јављају са значајно мањом учесталошћу.[10] С друге стране, показано је да рекомбинација хромозома доводи до делеција без пратећих дупликација,[11] тако да се може претпоставити да се овај вид рекомбинције налази у основи већине делеција у гену за дистрофин.[12]
Код болесника од Бекерове мишићне дистрофије, тачкасте мутације, пронађене у гену за дистрофин код највећег броја болесника, представљају мутације које доводе до промене амино-киселина у протеину, или мутације у местима за искрајање пре-iRNK, које не ремете оквир читања.[13]
Патогенеза срчаних промена
[уреди | уреди извор]Патогене промене у срчаногм мишићу код Бекерове мишићне дистрофије (БМД) почињу у раној фази болести али се клинички значајна дисфункција најчешће примећује током друге деценије живота.[14] Већина болесника са БМД на крају ће имати проширену кардиомиопатију, али старост почетка и време до смрти су променљива категорија, тако да до данас не постоје јасни предиктори кардиолошке прогнозе.[15]
Студије су показале да је средња старост почетка кардиомиопатије конзистентна и износи ~ 14,5 година.[16][17] Други извештаји говоре да ће ~ 85% — 90% болесника са Дишеновом болести имати кардиомиопатију до 18 године, а код особе са БМД кардиомиопатија ће са касније појавити, у трећој или четвртој деценији.[18][19]
Они са озбиљном кардиомиопатијом многу бити кандидатите за трансплантацију срца.[19] Појединци са ДМД нису у могућности да се квалификују за операцију трансплантације, због оштећења скелетно-мишићних структура, одбацивања органа и ниског нивоа плућне функције.[20] Недавни преглед литературе показује да ће особе са БМД-ом које испуњавају услове за трансплантацију срца боље толерисати поступак у пређењу са особама са другим облицима срчане инсуфицијенције.[20]
Клиничка слика
[уреди | уреди извор]Клиничка слика болесника оболелог од Бекерове мишићне дистрофије испољава се као блажи облик од Дишенове мишићне дистрофије, а ова болест се јавља са учесталошћу један према 18.500 мушкараца.[1][21][22][23]
На тежину клиничке слике може утицати и регион гена у коме се налази мутација. Већина мутација код болесника од Бекерове мишићне дистрофије откривене су у делу гена који кодира штапичасти регион дистрофина. Описане су чак и велике делеције у овом региону код болесника с благим фенотипом Бекерове мишићне дистрофије.[24] Највећа до сада описана делеција удружена с фенотипом Бекерове мишићне дистрофије захватала је чак 35 егзона, који кодирају проксимални и средишњи део штапичастог домена дистрофина (егзони 13–48).[25][26]
Код болесника с типичним фенотипом Бекерове мишићне дистрофије најчешће се откривају делеције региона од 45. до 53. егзона, који кодирају дистални део штапичастог домена дистрофина.[27][28]
Дијагноза
[уреди | уреди извор]Дијагноза Бекерове мишићне дистрофије (БМД) може се веома разликовати. Симптоми се могу појавити у раном детињству, већ у 5. години живота, или у 60. години. Заиста, неки од ових пацијената не достигну своје развојне прекретнице, а неки сазнају да не могу држати корак током часова физичког васпитања или током војне обуке.[29]
Као и код дијагнозе било ког другог облика мишићне дистрофије, лекар обично започиње дијагностику узимањем историје болести пацијента и њихове породице, након чега следи опсежни физички преглед. Историја и физички преглед могу много да помогну у постављању дијагнозе, чак и пре него што се ураде компликовани дијагностички тестови.
Дијагностиком пре свега треба утврди да ли је слабост пацијента резултат проблема у самим мишићима или у нервима који их контролишу. Проблеми у нервима који контролишу мишиће или у моторним неуронима (који потичу из кичмене мождине и мозга и допиру до свих телесних мишића) могу да изазову слабост која изгледа као проблем са мишићима.
Друге болести имају неке од истих симптома БМД. БМД је понекад погрешно дијагностикована као Дуцхеннеова мишићна дистрофија (ДМД) или мишићна дистрофија удова и појаса (ЛГМД) . Из тог разлога је важно проћи пажљив дијагностички поступак, који обично укључује генетско (ДНК) тестирање.
На почетку дијагностичког процеса лекари често наручују посебан тест крви који се назива ниво ЦК . ЦК означава креатин киназу, ензим који цури из оштећеног мишића. Када се у узорку крви пронађу повишени нивои ЦК, то обично значи да се мишић уништава неким абнормалним процесом, попут мишићне дистрофије или упале. Према томе, висок ниво ЦК сугерише да су сами мишићи највероватнији узрок слабости, али не говори тачно какав би могао бити поремећај мишића. У БМД, ниво ЦК за погођене мушкарце обично је повишен изнад нормалног нивоа - до пет пута горња граница нормалног нивоа или више. За женске носиоце, ниво ЦК може варирати између двоструко нормалне концентрације и до 10 пута веће од нормалне концентрације.[30]
Електромиографију, тест који укључује испоруку електричних импулса кроз посебне игле уметнуте у захваћене мишиће и мерење проводљивости ових електричних импулса, лекар може наручити у неким случајевима сумње на БМД.
ДНК тестирање гена дистрофина за дијагнозу БМД је сада широко доступно и обично се врши из узорка крви. У многим случајевима само ДНК тест може породицама и лекарима са високим степеном сигурности рећи да ли је вероватније да је ток болести БМД или ДМД. Генетско тестирање је индицирано код пацијената са високим нивоом ЦК и сугестивним знацима или симптомима БМД (или ДМД). Када се идентификује мутација гена ДМД, болест се потврђује.
Генерално, постоје два приступа за генетско тестирање. Прва је анализа брисања / дупликација, које су најчешћи облик мутација, примећене у 70% до 80% случајева. Други приступ је скенирање и анализа секвенци тачкастих мутација коришћењем више доступних метода.
Женски рођаци мушкараца и дечака са БМД могу да се подвргну ДНК тестирању да би утврдили да ли су носиоци болести. Ако јесу, они имају 50% шансе да роде децу која су и сама носиоци или која ће развити БМД.
У неким случајевима, да би био сигурнији у вези са болешћу и њеним током, лекар може предложити биопсију мишића у којој се узима мали узорак мишића за посебан преглед. Већини пацијената дијагностикује се молекуларно генетским испитивањем без биопсије мишића, јер хистологија мишића за БМД није специфична. Биопсија мишића показује фиброзу и масно ткиво уместо мишићног ткива, као и знакове дегенерације, регенерације и хипертрофије мишићних влакана (повећање мишићних влакана).[31][32][33] Специјално бојење у биопсији мишића и боје помоћу антитела за откривање дистрофина могу се користити у случају негативног генетског тестирања.
Терапија
[уреди | уреди извор]За ову дистрофију није познат нити један лек.[34] Физикална терапија, ортопедске протезе и корективне операције могу помоћи код особа са неким симптомима.[35] Потпомогнута вентилација може бити потребна у оним случајевима са слабошћу мишића за дисање.[36]
Лекови који се користе укључују:[37]
- стероиде — који успоравају дегенерацију мишића,[38]
- антиконвулзиве — за контролу одузетости, и неких мишићних активности и
- имуносупресанте — који одложу да оштећења усмрте мишићне ћелије..[36]
Извори
[уреди | уреди извор]- ^ а б в г д Emery, AEH (1993). Duchenne Muscular Dystrophy (2nd изд.). Oxford UK: Oxford University Press. стр. 55—9..
- ^ „Diseases - BMD - Top Level”. Muscular Dystrophy Association (на језику: енглески). 2015-12-18. Приступљено 2021-02-01.
- ^ Andrews, J. G.; Wahl, R. A. (2018). „Duchenne and Becker muscular dystrophy in adolescents: current perspectives”. Adolesc Health Med Ther. 9: 53—63.
- ^ Romitti, P. A.; Zhu, Y.; Puzhankara, S.; et al. (2015). „Prevalence of Duchenne and Becker muscular dystrophies in the United States”. Pediatrics. 135 (3): 513—521..
- ^ Daoud, F.; Angeard, N.; Demerre, B.; Martie, I.; Benyaou, R.; Leturcq, F.; Cossee, M.; Deburgrave, N.; Saillour, Y.; Tuffery, S.; Urtizberea, A.; Toutain, A.; Echenne, B.; Frischman, M.; Mayer, M.; Desguerre, I.; Estournet, B.; Reveillere, C.; Penisson-Besnier; Cuisset, J. M.; Kaplan, J. C.; Heron, D.; Rivier, F.; Chelly, J. (2009). „Analysis of Dp71 contribution in the severity of mental retardation through comparison of Duchenne and Becker patients differing by mutation consequences on Dp71 expression”. Human Molecular Genetics. 18 (20): 3779—3794. PMID 19602481. doi:10.1093/hmg/ddp320..
- ^ Moloughney, J. G. & Weisleder, N. Poloxamer 188 (p188) as a membrane resealing reagent in biomedical applications. Recent Pat. Biotechnol. (2012).
- ^ Robinson-Hamm, Jacqueline N.; Gersbach, Charles A. (2016). „Gene therapies that restore dystrophin expression for the treatment of Duchenne muscular dystrophy”. Human Genetics. 135 (9): 1029—1040. PMC 5006996
. PMID 27542949. doi:10.1007/s00439-016-1725-z.
- ^ „Diseases - BMD - Research”. Muscular Dystrophy Association (на језику: енглески). 2015-12-18. Приступљено 2021-02-01.
- ^ Francis, M. J.; Morrison, K. M.; Campbell, L; Grewal, P. K.; Christodoulou, Z; Daniels, R. J.; et al. (1993). „A contig of non-chimeric YACs containing the spinal muscular atrophy gene in 5ql3”. Hum Mol Genet. 2: 1161—7..
- ^ Oudet C, Hanauer A, Clemens P, Caskey CT, Mandel JL (1992). „Two hot spots of recombination in the DMD-gene correlate with the deletion prone regions”. Hum Mol Genet. 1: 599—603. .
- ^ Cooper DN, Krawczak M, Antonarakis SE. The nature and mecha- nisms of human gene mutation. In: Scriver CR, Beaudet AL, Sly W; Valle D (Eds). The Metabolic and Molecular Bases of Inherited Disease. McGraw-Hill (7th изд.). 1995. стр. 259—91..
- ^ Wagner, K. R. & Cohen, J. S. Myostatin-Related Muscle Hypertrophy. GeneReviews (2013).
- ^ Guiraud, Simon; Edwards, Benjamin; Babbs, Arran; Squire, Sarah E.; Berg, Adam; Moir, Lee; Wood, Matthew J.; Davies, Kay E. (2019). „The potential of utrophin and dystrophin combination therapies for Duchenne muscular dystrophy”. Human Molecular Genetics. 28 (13): 2189—2200. PMC 6586144
. PMID 30990876. doi:10.1093/hmg/ddz049..
- ^ Nigro G, Comi LI, Politano L, Bain RJ (1990). „The incidence and evolution of cardiomyopathy in Duchenne muscular dystrophy”. Int J Cardiol. 26 (3): 271—277.
- ^ „Diseases - BMD - Diagnosis”. Muscular Dystrophy Association (на језику: енглески). 2015-12-18. Приступљено 2021-02-01.
- ^ Melacini, P.; Fanin, M.; Danieli, G.A.; Villanova, C.; Martinello, F.; Miorin, M.; Freda, M.P.; Miorelli, M.; Mostacciuolo, M.L.; Fasoli, G.; Angelini, C.; Volta, S. Dalla (1996). „Myocardial Involvement is Very Frequent Among Patients Affected with Subclinical Becker's Muscular Dystrophy”. Circulation. 94 (12): 3168—3175. PMID 8989125. doi:10.1161/01.CIR.94.12.3168.
- ^ Yazawa, Masanobu; Ikeda, Shu-Ichi; Owa, Mafumi; Haruta, Sei-Ichi; Yanagisawa, Nobuo; Tanaka, Eiji; Watanabe, Masahide (1987). „A Family of Becker's Progressive Muscular Dystrophy with Severe Cardiomyopathy”. European Neurology. 27 (1): 13—19. PMID 3622571. doi:10.1159/000116122..
- ^ Palladino A, D’Ambrosio P, Papa AA; et al. (2016). „Management of cardiac involvement in muscular dystrophies: paediatric versus adult forms”. Acta Myol. 35 (3): 128—134.
- ^ а б Connuck, D. M.; Sleeper, L. A.; Colan, S. D.; et al. (2008). „Characteristics and outcomes of cardiomyopathy in children with Duchenne or Becker muscular dystrophy: a comparative study from the Pediatric Cardiomyopathy Registry”. American Heart Journal. 155 (6): 998—1005.
- ^ а б 33. Papa AA, D’Ambrosio P, Petillo R, Palladino A, Politano L. „Heart transplantation in patients with dystrophinopathic cardiomyopathy: review of the literature and personal series”. Intractable Rare Dis Res. 6 (2): 95—101. 2017.
- ^ Bradley, W. G.; Jones, M. Z.; Mussini, J-M; Fawcett, P. R. W. (1978). „Becker-type muscular dystrophy”. Muscle and Nerve. 1 (2): 111—132. PMID 571527. S2CID 9758645. doi:10.1002/mus.880010204.
- ^ Ruiz-Cano, M.J.; Delgado, J.F.; Jiménez, C.; Jiménez, S.; Cea-Calvo, L.; Sánchez, V.; Escribano, P.; Gómez, M.A.; Gil-Fraguas, L.; Sáenz de la Calzada, C. (2003). „Successful heart transplantation in patients with inherited myopathies associated with end-stage cardiomyopathy”. Transplantation Proceedings. 35 (4): 1513—1515. PMID 12826208. doi:10.1016/S0041-1345(03)00515-3.
- ^ Ricotti, Valeria; Mandy, William P L.; Scoto, Mariacristina; Pane, Marika; Deconinck, Nicolas; Messina, Sonia; Mercuri, Eugenio; Skuse, David H.; Muntoni, Francesco (2016). „Neurodevelopmental, emotional, and behavioural problems in Duchenne muscular dystrophy in relation to underlying dystrophin gene mutations”. Developmental Medicine & Child Neurology. 58 (1): 77—84. PMID 26365034. S2CID 24157176. doi:10.1111/dmcn.12922..
- ^ Passos-Bueno MR, Vainzof M, Zatz M (1994). „Half the dystrophin gene is apparently enough for a mild clinical course: confirmation of its poten- tial use for gene therapy”. Hum Mol Genet. 3: 919—22. .
- ^ „Diseases - BMD - Signs & Symptoms”. Muscular Dystrophy Association (на језику: енглески). 2015-12-18. Приступљено 2021-02-01.
- ^ Ho, Rady; Nguyen, My-Le; Mather, Paul (2016). „Cardiomyopathy in becker muscular dystrophy: Overview”. World Journal of Cardiology. 8 (6): 356—361. PMC 4919702
. PMID 27354892. doi:10.4330/wjc.v8.i6.356
..
- ^ Beggs, A. H.; Hoffman, E. P.; Snyder, J. R.; Arahata, K; Specht, L.; Shapiro, F.; et al. (1991). „Exploring the molecular basis for variability among patients with Becker muscular dystrophy: dystrophin gene and protein studies”. Am J Hum Genet. 49: 54—67..
- ^ Bushby, K. M. D.; Gardner-Medwin, D. (1993). „The clinical, genetic and dystrophin characteristics of Becker muscular dystrophy”. Journal of Neurology. 240 (2): 98—104. PMID 8437027. S2CID 34640103. doi:10.1007/BF00858725..
- ^ Bradley, W. G.; Jones, M. Z.; Mussini, J-M; Fawcett, P. R. W. (1978). „Becker-type muscular dystrophy”. Muscle and Nerve. 1 (2): 111—132. PMID 571527. S2CID 9758645. doi:10.1002/mus.880010204..
- ^ Darras, B. T., Program, N., Miller, D. T. & Urion, D. K. Dystrophinopathies - GeneReviews - NCBI Bookshelf. GeneReviews, Seattle (2018).
- ^ Peverelli, Lorenzo; Testolin, Silvia; Villa, Luisa; d'Amico, Adele; Petrini, Stefania; Favero, Chiara; Magri, Francesca; Morandi, Lucia; Mora, Marina; Mongini, Tiziana; Bertini, Enrico; Sciacco, Monica; Comi, Giacomo P.; Moggio, Maurizio (2015). „Histologic muscular history in steroid-treated and untreated patients with Duchenne dystrophy”. Neurology. 85 (21): 1886—1893. PMC 4662699
. PMID 26497992. doi:10.1212/WNL.0000000000002147.
- ^ Bell, C.D.; Conen, P.E. (1968). „Histopathological changes in Duchenne muscular dystrophy”. Journal of the Neurological Sciences. 7 (3): 529—544. PMID 5709861. doi:10.1016/0022-510X(68)90058-0.
- ^ Desguerre, Isabelle; Mayer, Michelle; Leturcq, France; Barbet, Jacques-Patrick; Gherardi, Romain K.; Christov, Christo (2009). „Endomysial Fibrosis in Duchenne Muscular Dystrophy: A Marker of Poor Outcome Associated with Macrophage Alternative Activation”. Journal of Neuropathology & Experimental Neurology. 68 (7): 762—773. PMID 19535995. S2CID 26182671. doi:10.1097/NEN.0b013e3181aa31c2..
- ^ „Diseases - BMD - Medical Management”. Muscular Dystrophy Association (на језику: енглески). 2015-12-18. Приступљено 2021-02-01.
- ^ „Prosthetic limbs and body parts | Plastic surgery | Services A-Z | Services | The Royal Free”. www.royalfree.nhs.uk. Приступљено 2022-11-30.
- ^ а б „Muscular Dystrophy: Hope Through Research”. NINDS. 2016. Архивирано из оригинала 30. 09. 2016. г. Приступљено 12. 9. 2016.
- ^ Duboc, Denis; Meune, Christophe; Lerebours, Guy; Devaux, Jean-Yves; Vaksmann, Guy; Bécane, Henri-Marc (2005). „Effect of perindopril on the onset and progression of left ventricular dysfunction in Duchenne muscular dystrophy”. Journal of the American College of Cardiology. 45 (6): 855—857. PMID 15766818. doi:10.1016/j.jacc.2004.09.078..
- ^ Johnsen, Stanley D.; Clinic, Blue Bird (2001). „Prednisone Therapy in Becker's Muscular Dystrophy”. Journal of Child Neurology. 16 (11): 870—871. PMID 11732779. S2CID 35098650. doi:10.1177/08830738010160111406..
Литература
[уреди | уреди извор]- Becker, P. E.; Kiener, F. (1955). „[A new x-chromosomal muscular dystrophy.]”. Arch Psychiatr Nervenkr Z Gesamte Neurol Psychiatr. 193 (4): 427—48..
- Becker, P. E. (1962 Sep-Dec). „Two families of benign sex-linked recessive muscular dystrophy”. Rev Can Biol. 21: 551—66. Проверите вредност парамет(а)ра за датум:
|date=
(помоћ). - Andrews, J. G.; Wahl, R. A. (2018). „Duchenne and Becker muscular dystrophy in adolescents: current perspectives”. Adolesc Health Med Ther. 9: 53—63..
- Angelini, C.; Fanin, M.; Pegoraro, E.; et al. (јул 1994). „Clinical-molecular correlation in 104 mild X-linked muscular dystrophy patients: characterization of sub-clinical phenotypes”. Neuromuscul Disord. 4 (4): 349—58. .
- Gurvich, O. L.; Tuohy, T. M.; Howard, M. T.; et al. (јануар 2008). „DMD pseudoexon mutations: splicing efficiency, phenotype, and potential therapy”. Ann Neurol. 63 (1): 81—9. .
- Ashton, E. J.; Yau, S. C.; Deans, Z. C.; et al. (јануар 2008). „Simultaneous mutation scanning for gross deletions, duplications and point mutations in the DMD gene”. Eur J Hum Genet. 16 (1): 53—61.
- Arahata, K.; Beggs, A. H.; Honda, H.; et al. (фебруар 1991). „Preservation of the C-terminus of dystrophin molecule in the skeletal muscle from Becker muscular dystrophy”. J Neurol Sci. 101 (2): 148—56. .
- Koenig, M.; Beggs, A. H.; Moyer, M.; et al. (октобар 1989). „The molecular basis for Duchenne versus Becker muscular dystrophy: correlation of severity with type of deletion”. Am J Hum Genet. 45 (4): 498—506. .
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]Класификација | |
---|---|
Спољашњи ресурси |
![]() | Молимо Вас, обратите пажњу на важно упозорење у вези са темама из области медицине (здравља). |