Прави бурњаци
Прави бурњаци | |
---|---|
![]() | |
Европски бурњак
| |
Научна класификација ![]() | |
Домен: | Еукарyота |
Царство: | Анималиа |
Тип: | Цхордата |
Класа: | Авес |
Ред: | Процелларииформес |
Породица: | Хyдробатидае Матхеwс, 1912 |
Родови | |
Прави бурњаци (Hydrobatidae) су фамилија морских птица, која је део реда Procellariiformes. Породица је једном била заједно са сличним аустралијским олујним албатросима, али су оне раздвојене, јер нису биле уско повезане. Ове најмање морске птице хране се планктонским раковима и ситним рибама убраним са површине, обично док лебде. Њихов лет је лепршав и понекад налик шишмишу.
Прави бурњаци се налазе на северној хемисфери, мада неке врсте око Екватора прелазе на југ. Они су строго пелагијални и долазе на копно само кад се паре. У случају већине врста, мало се зна о њиховом понашању и распрострањености на мору, где их је тешко пронаћи и још теже идентификовати. Оне се гнезе у колонијама, показују снажну филопатрију у својим наталним колонијама и гнездилиштима. Већина врста се гнезди у пукотинама или рупама, а све осим једне врсте присуствују узгојним колонијама ноктурно. Парови формирају дугорочне, [моногамy[|моногамне]] везе и деле дужности инкубације и храњења птића. Као и код многиг другх врсте морских птица, гнездење је дуготрајно, а инкубација траје до 50 дана, а потом још 70 дана узгоја младих.
Неколико врста олујних албатроса је угрожено људским активностима. Сматра се да је једна врста, Oceanodroma macrodactyla, изумрла. Главне претње олујним албатросима су уведене врсте, посебно сисари, у њиховим узгојним колонијама; многи олујни албатроси обично се гнезде на изолованим острвима без сисара и нису у стању да се носе са предаторима, попут пацова и дивљих мачака.
Таксономија
[уреди | уреди извор]Породицу Хyдробатидае увео је са Хyдробатес као типским родом аустралијски орнитолог Грегори Метјуз 1912. године.[1] Позадина је компликована јер је породица Хyдробатидае првобитно уведена 1849. године са Хyдробата као типским родом од стране француског зоолога Ком-Дамја Дегло.[2] Хyдробата је подигао француски орнитолог Луј Жан Пјер Вијо 1816. за врсте из породице брљака Цинцлидае.[3] Године 1992, Међународни кодекс зоолошке номенклатуре (ИЦЗН) потиснуо је род Хyдробата Виеиллот, 1816. Према правилима ИЦЗН-а, породица је Хyдробатидае Дегланд, 1849 је тако постала недоступна пошто је типски род потиснут. Ово је отворило пут породици Хyдробатидае коју је 1912. године увео Метју.[4]
Род Хyдробатес је 1822. године подигао немачки зоолог Фридрих Боје.[5] Он је навео две врсте, али није навео типску врсту. Године 1884, Спенсер Бејрд, Томас Бруер и Роберт Риџвеј означили су европску олујну бурницу као типску врсту.[6][7] Име рода комбинује старогрчко худро- што значи „вода-” са батēс што значи „шетач”.[8]
Две подфамије, Hydrobatinae и Oceanitinae, препознате су у прошлости у оквиру једне велике породице Hydrobatidae, али она је од тада раздвојена уздизањем породичног статуса Oceanitidae.[9] Oceanitinae, или аустралски олујни албатроси, углавном су пронађени у јужним водама (иако Вилсонов олујни албатрос редовно мигрира у Северну хемисферу); седам врста било је у пет родова. Хyдробатинае, или прави бурњаци, су два рода Hydrobates и Oceanodroma. Они су у великој мери били ограничени на Северну хемисферу, мада њих неколико посећује или се пари на малој удаљености јужно од екватора. Анализа ДНК секвенци цитохрома б сугерише да је породица парафилектична и тачније третирана као две различите породице.[10] Иста студија открила је да су аустралски олујни албатроси базални унутар Процелларииформес. Први расплет била је породица Oceanitidae, а Hydrobatidae су се одвојили од остатка рода касније. Пронађено је неколико фосилних врста, а најстарије су из горњег миоцена.[9] Ин 2021, тхе ИОЦ мергед Хyдробатес анд Оцеанодрома инто тхе сингле генус Хyдробатес, ас тхе фамилy wас парапхyлетиц ас превиоуслy дефинед.[11]
Следећи кладограм приказује резултате филогенетске анализе Wаллаце ет ал. (2017).[12]
Хyдробатес |
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Морфологија и лет
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Oceanodroma_furcata1.jpg/220px-Oceanodroma_furcata1.jpg)
Прави бурњаци су најмањи је од свих морских птица, са опсегом величина 13–25 цм. Hydrobatidae имају дужа крила од аустралијских олујних албатроса, виљушкасте или клинасте репове, и краће ноге. Ноге свих олујних бурница пропорционално су дуже од оних осталих припадника реда Procellariiformes, али су врло слабе и не могу да поџавају тежину птице више од неколико корака.[9]
Све, осим две врсте Hydrobatidae, углавном су тамне боје са различитим количинама беле боје по ивицама. Две врсте имају у потпуности различито перје, Хорнбијев олујни албатрос, који има беле доње стране и лице, и Oceanodroma furcata који има бледо сиво перје.[17] Ово је ноторно тешка група за препознавање на мору. Онли и Скофилд (2007) наводе да су многе објављене информације нетачне и да су фотографије у водећим књигама о морским птицама и вебсајтови често приписане погрешним врстама. Они такође сматрају да неколико националних спискова птица укључује врсте које су погрешно идентификоване или су прихваћене на основу неадекватних доказа.[18]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f6/Whitefacedstormpetrel1.jpg/220px-Whitefacedstormpetrel1.jpg)
Олујни албатроси користе разне технике као помоћ у лету. Већина врста се повремено храни површинским потапањем, држањем и померањем ногу по површини воде, док се држе стабилно изнад воде. Оне остају непомичне лебдећи са брзим лепршањам или користећи ветар да се усидре.[19] Међутим, овај начин храњења летом најчешће користе олујни албатроси фамилије Oceanitidae. Прави бурњаци такође користе динамично узвишавање, једрећи над таласним фронтовима добијајући енергију од вертикалног градијента ветра.[20][21]
Исхрана
[уреди | уреди извор]Исхрана многих врста олујних албатроса недовољно је позната због тешкоћа у истраживању; у целини, сматра се да се породица концентрише на ракове.[22] Мале рибе, капљице уља и мекушце такође конзумирају многе врсте. За неке врсте се зна да су прилично специјализоване. Познато је да се врста Garrodia nereis концентрише на ларве гусјих шкољки.
Скоро све врсте хране у пелагијалној зони. Иако су олујни албатроси способни да добро пливају и често формирају сплавове на површини воде, они се не хране на води. Уместо тога, храњење се обично одвија док су на крилима, при чему птице лебде изнад или „ходају” по површини (погледајте морфологију) и хватају мале залогаје. Ретко се плен добија плитким зароњавањем испод површине.[9]
Као и многе морске птице, олујни албатроси се асоцирају са другим врстама морских птица и морским сисарима како би лакше дошли до хране. Они могу имати користи од акција ронилачких грабежљиваца попут туљана и пингвина који потискују плен према површини док лове, омогућавајући олујним албатросима који се хране при површини да га досегну.[23]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Матхеwс, Грегорy M. (1912). Тхе Бирдс оф Аустралиа. 2. Лондон: Wитхербy. стр. 45.
- ^ Дегланд, Цôме-Дамиен (1849). Орнитхологие Еуропéенне, оу Цаталогуе Аналyтиqуе ет Раисоннé дес Оисеауx Обсервéс ен Еуропе (на језику: Френцх). 1. Парис: Либраире Енцyцлопéдиqуе де Роберт. стр. 445.
- ^ Виеиллот, Лоуис Јеан Пиерре (1816). Аналyсе д'уне Ноувелле Орнитхологие Éлéментаире (на језику: Френцх). Парис: Детервилле/селф. стр. 42.
- ^ Цоммиссион оф тхе Интернатионал Цоде оф Зоологицал Номенцлатуре (1992). „Опинион 1696: Хyдробатидае Матхеwс, 1912 (1865) (Авес: Процелларииформес): цонсервед”. Буллетин оф Зоологицал Номенцлатуре. 49 (3): 250—251.
- ^ Боие, Фриедрицх (1822). „Уебер Цлассифицатион, инсондерхеит дер еуропäисцхен Вогел”. Исис вон Окен (на језику: Герман). Цолс 545–564 [562].
- ^ Баирд, С.Ф.; Бреwер, Т.M.; Ридгwаy, Р. (1884). Тхе Wатер Бирдс оф Нортх Америца. Мемоирс оф тхе Мусеум оф Цомпаративе Зоöлогy, ат Харвард Цоллеге, Волуме 13. 2. Бостон: Литтле, Броwн, анд Цомпанy. стр. 403.
- ^ Маyр, Ернст; Цоттрелл, Г. Wиллиам, ур. (1979). Цхецк-Лист оф Бирдс оф тхе Wорлд. 1 (2нд изд.). Цамбридге, Массацхусеттс: Мусеум оф Цомпаративе Зоологy. стр. 111.
- ^ Јоблинг, Јамес А. (2010). Тхе Хелм Дицтионарy оф Сциентифиц Бирд Намес. Лондон: Цхристопхер Хелм. стр. 196. ИСБН 978-1-4081-2501-4.
- ^ а б в г Царбонерас, C. (1992) "Фамилy Хyдробатидае (Сторм петрелс)" пп. 258–265 ин Хандбоок оф Бирдс оф тхе Wорлд Вол 1. Барцелона:Лyнx Едиционс, ISBN 84-87334-10-5
- ^ Nunn, G & Stanley, S. (1998). „Body Size Effects and Rates of Cytochrome b Evolution in Tube-Nosed Seabirds”. Molecular Biology and Evolution. 15 (10): 1360—1371. PMID 9787440. doi:10.1093/oxfordjournals.molbev.a025864
. Corrigendum
- ^ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, ур. (јул 2021). „Petrels, albatrosses”. IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union. Приступљено 15. 1. 2022.
- ^ Wallace, S.J.; Morris-Pocock, J.A.; González-Solís, J.; Quillfeldt, P.; Friesen, V.L. (2017). „A phylogenetic test of sympatric speciation in the Hydrobatinae (Aves: Procellariiformes)”. Molecular Phylogenetics and Evolution. 107: 39—47. PMID 27693526. doi:10.1016/j.ympev.2016.09.025
.
- ^ „UK400 Club online.co.uk”. Архивирано из оригинала 2014-11-03. г. Приступљено 2010-05-05.
- ^ „Royal Naval Birdwatching Society (Viewed May 6, 2010)”. Архивирано из оригинала 16. 3. 2009. г. Приступљено 10. 3. 2022.
- ^ „Petrels, albatrosses – IOC World Bird List”. Worldbirdnames.org (на језику: енглески). Приступљено 2021-07-29.
- ^ Bried, Joël. „Trabalhos de Investigação”. SIARAM (Sentir e Intrepretar o Ambiente dos Açores) [Feeling and Interpreting the Environment of the Azores] (на језику: Portuguese). University of the Azores Department of Oceanography and Fisheries. Приступљено 21. 5. 2020.
- ^ Harrison, P. (1983) Seabirds, an identification guide Houghton Mifflin Company:Boston, ISBN 0-395-33253-2
- ^ Онлеy анд Сцофиелд, (2007) Албатроссес, Петрелс анд Схеарwатерс оф тхе Wорлд. Хелм, ISBN 978-0-7136-4332-9
- ^ Wитхерс, П.C (1979). „Аеродyнамицс анд Хyдродyнамицс оф тхе 'Ховеринг' Флигхт оф Wилсон'с Сторм Петрел”. Јоурнал оф Еxпериментал Биологy. 80: 83—91.
- ^ Пеннyцуицк, C. Ј. (1982). „Тхе флигхт оф петрелс анд албатроссес (Процелларииформес), обсервед ин Соутх Георгиа анд итс вицинитy”. Пхилосопхицал Трансацтионс оф тхе Роyал Социетy оф Лондон Б. 300 (1098): 75—106. дои:10.1098/рстб.1982.0158
.
- ^ Бринклеy, Е. & Хуманн, А. (2001) "Сторм петрелс" ин Тхе Сиблеy Гуиде то Бирд Лифе анд Бехавиоур (Елпхицк, C., Дуннинг Ј. & Сиблеy D. едс) Алфред А. Кнопф:Неw Yорк ISBN 0-679-45123-4
- ^ Брооке, M. (2004). Албатроссес анд Петрелс Ацросс тхе Wорлд Оxфорд Университy Пресс, Оxфорд, УК ISBN 0-19-850125-0
- ^ Харрисон Н.; Wхитехоусе M.; Хеинеманн D.; Принце П.; Хунт Г.; Веит Р. (1991). „Обсерватионс оф Мултиспециес Сеабирд Флоцкс ароунд Соутх Георгиа” (ПДФ). Аук. 108 (4): 801—810.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/Wikispecies-logo.svg/34px-Wikispecies-logo.svg.png)
- Storm petrel videos on the Internet Bird Collection