Čarls Dikens
Čarls Dikens | |
---|---|
![]() Čarls Dikens | |
Lični podaci | |
Puno ime | Čarls Džon Hafem Dikens |
Datum rođenja | 7. februar 1812. |
Mesto rođenja | Lendport, Ujedinjeno Kraljevstvo |
Datum smrti | 9. jun 1870.58 god.) ( |
Mesto smrti | Hajam, Ujedinjeno Kraljevstvo |
Zanimanje | pisac |
Potpis | ![]() |
Čarls Džon Hafem Dikens (engl. Charles John Huffam Dickens; Lendport, 7. februar 1812 — Hajam, 9. jun 1870) je bio najznačajniji engleski romanopisac XIX veka.[1] Njegova dela pripadaju ranoj fazi realizma.[2] Dikens se danas smatra osnivačem socijalnog romana, a možda je njegova najveća zasluga što je malograđansku publiku pridobio za literaturu. Takođe je najpoznatiji pripovedač viktorijanskog vremena.[3][4]
Dok je bio djete njegova porodica je često menjala mesto boravka u potrazi za poslom. Na kratko se školovao u privatnoj školi. Nakon što mu je otac uhapšen zbog nevraćanja dugova, Čarls 10 sati dnevno radi u fabrici paste za cipele.
Kad je odrastao počeo je da radi kao novinar. Napisao je više obimnih romana. O tome koliko je njegov rad bio popularan u njegovo vreme govori to da se sva njegova dela, od prvog objavljivanja, stalno nadoštampavaju.[5]
Novela Oliver Tvist je najpoznatije Dikensovo delo. Iako govori o jako ozbiljnoj temi, Oliver Tvist je pun sarkazma i crnog humora. Dikens je za svoje najbolje delo smatrao Dejvida Koperfilda,[6] roman koji sadrži dosta autobiografskih elemenata. Zagonetnost i tajanstvenost fabula njegovih romana tragovi su prethodne stilske formacije romantizma.[7]
Dikens je slikar engleskog srednjeg i nižeg građanskog staleža i osnivač socijalnog romana. Njegova dela odražavaju sklonost humoru i satiri, ali i primesa romantičnog i sentimentalnog.[8][9]
Mladost
[uredi | uredi izvor]Rođen je 7. februara 1812. u Landportu, Portsi, kao drugo od osmoro dece Džona i Elizabet Dikens. Otac mu je bio činovnik. Ubrzo nakon Čarlsovog rođenja porodica se seli u Norfolk Strit, Blumsberi, te kada mu je bilo četiri godine u Čatam,[10] pa u Kent, gde je boravio sve do uzrasta od 11 godina. Puno vremena je provodio napolju, ali je i vrlo rado čitao, naročito romane Tobajas Smoleta i Henrija Fildinga.[11] Kratko vreme u kome je otac radio kao činovnik u mornaričkoj postaji za plate (engl. "Navy Pay Office"),[12] školovao se u privatnim školama.
Njegovo školovanje u privatnim školama naglo je prekinuto, zbog finansijskih problema u porodici, zbog kojih se porodica preselila iz Kenta u Kamden Taun u Londonu 1822. godine. Sklon životu iznad svojih mogućnosti Xon Dikens je zatvoren zbog dugova u Sautvarku u Londonu 1824.[13] Ubrzo su s njime zatvorena njegova supruga i najmlađa deca, kao što je bio običaj u to vreme.[14] Čarls tada star 12 godina dodeljen je porodičnoj prijateljici Elizabeti Rojlans u Kamden Taunu.[15] Kasnije je stanovao na tavanu kuće agenta za insolvenciju Arčibald Rasela.[16] Obe su mu kasnije poslužili kao obrasci za likove.[17][13]
Nedelje je sa sestrom Francis, kada je bila slobodna od obaveza na Kraljevskoj muzičkoj akademiji, provodio u zatvoru Maršalsi.[18] Da bi platio svoj smeštaj i pomogao porodici bio je primoran napustiti školu i da radi po 10 sati na dan u fabrici lepeći nalepnice na posude crnila za cipele, za 6 šilinga nedeljno. Teški, a često i okrutni radni uslovi ostavili su trajan trag na Dikensa, što je kasnije uticalo na njegove romane i eseje, te postalo osnova za njegov interes u socioekonomsku reformu i uslove rada.
Nakon nekoliko meseci u zatvoru Maršalsi, preminula je Elizabeta Dikens, baka Džona Dikensa po ocu i ostavila mu imetak od 450 £. Zbog preuzimanja Džon je pušten iz zatvora. Podmirivši svoja dugovanja, porodica Dikens je napustila zatvor.[19]
Iako je Čarls počeo da pohađa školu Wеллингтон Хоусе Ацадемy u severnom Londonu, majka ga nije odmah izvukla iz fabrike.[20] Taj događaj razvio je kod Dikensa osećaj da bi očevi morali da vladaju porodicom, dok bi majke svoj deo uticaja trebalo da zadrže unutar doma. Odbijanje njegovog zahteva da se vrati iz fabrike bio je značajan faktor u njegovom odnosu prema ženama.[21] Pravednički gnev prema situaciji i uslovima u kojima je radna klasa ljudi živela postala je glavna tema njegovih dela.
Radio je u pravnoj kancelariji advokata Elisa i Blekmora, kao mlađi činovnik od maja 1827. do novembra 1828. Tada je napustio kancelariju i postao novinar. Dalji rođak Tomas Čarlton, bio je izveštač na sudu engl. „Doctors' Commons“ (građanski sud), te je Dikens s njim delio mesto, te pisao četiri godine izveštaje sa sud. Ova iskustva preneo je u svoja dela (romani „Nicholas Nickleby“, „Dombey and Son“, te posebno „Bleak House“), te u njima prikazao makinacije i birokraciju pravnog sistema širem broju ljudi, te preneo svoje stavove o teškom teretu koji čeka siromašne ljude ako su primorani da idu na sud.
Godine 1830, Dikens je upoznao svoju prvu ljubav, Mariju Bidnel, za koju se smatra da je bila model za lik Dore u romanu „David Koperfild“. Marijini roditelji nisu odobrili udvaranje, te su Mariju poslali na školovanje u Pariz što je prekinulo vezu.[22]
Novinarstvo i rani romani
[uredi | uredi izvor]Godine 1832, s uzrastom od 20 godina, Dikens je bio energičan, pun dobrog humora, uživao u popularnim zabavama, bez jasne vizije šta želi da postane. Znao da želi da bude slavan. Privlačilo ga je pozorište, te je uspio da dobije audiciju u Kovent Gardenu, za koju se dobro pripremio, ali ju je propustio zbog prehlade, čime su prekinute aspiracije o karijeri na pozornici. Godinu dana kasnije predao je svoju prvu priču „A Dinner at Poplar Walk“ u londonski časopis „Monthly Magazine“. Stanovao je u iznajmljenoj sobi u prenoćištu „Furnival's Inn“, postao je novinar koji prati politiku, izveštavajući sa parlamentarnih rasprava i putujući Britanijom prateći izborne kampanje za novine „Morning Chronicle“.
Njegovo novinarstvo u obliku crtica u časopisima, oblikovalo je u njegovu prvu zbirku dela engl. Sketches by Boz 1836. (Boz je bio njegov porodični nadimak koji je koristio kao pseudonim). Dikens je navodno pseudonim preuzeo od nadimka Mozes koji je on dao najmlađem bratu Augustusu Dikensu, prema liku iz dela Olivera Goldsmita engl. The Vicar of Wakefield. Kada je neko prehlađen htio da izgovori Mozes izgovorio bi Bozes, što je kasnije skraćeno u "Boz". Naime Dikens je korišteno u to vreme u smislu engl. What the Dickens! u kojem Dikens zamenjuje reč „devil“, što bi se moglo prevesti na kao "Kog đavola!" (prvi je to koristio Šakespir u komediji „Vesele žene vindsorske“). Koristilo se i u frazi engl. to play the Dickens" (kao „uzrokovati haos/napakostiti“). Časopisima je pisao i uređivao ih do kraja života.
Nakon uspjeha skica izdavači „Chapman and Hall“ ponudili su Dikensu da piše tekst uz ilustracije Roberta Sejmoura u mesečnom časopisu. Nakon drugog izdanja Sejmour je izvršio samoubistvo, te je Dikens zaposlio Hablot Najt Brauna da radi ilustracije. Iz te saradnje nastao je roman „The Pickwick Papers“ koji se izdavao u nekoliko poglavlja mesečno, te je u zadnjem nastavku prodan u 40000 kopija.
U novembru 1836. Dikens je prihvatio radno mesto urednika u „Bentley's Miscellany“, na kome je ostao tri godine dok se nije posvađao sa vlasnikom. Godine 1836. kada je izdao zadnji nastavak Pikvika počeo je da radi delove Oliver Tvista, uz sav posao u Bentliju koji je obuhvatao pisanje četiri predstave i nadgledanje njihove produkcije.
Oliver Tvist, objavljen 1838. postao je jedna od bolje poznatih Dikensovih priča, koje je uspešno adaptirana za pozorište, te je bila prvi viktorijanski roman u kojem je dete bilo glavni lik.
Dana 2. aprila 1836. oženio je Katarinu Tomson Hogart (1816–1879), kćerku Džordža Hogarta, urednika „Evening Chronicle“. Nakon kratkog medenog meseca u Čoku, Kent, vratili su se u Furnivalovu gostionicu. U januaru 1837. dobio je prvo od desetero dece, sina Čarlija, a nekoliko meseci kasnije porodica se smestila u Blumsberiju, na adresi 48 Doughty Street, London (Čarls je imao trogodišnji najam za 80 £ godišnje, od 25. marta 1837. do decembra 1839). Dikensov mlađi brat Frederik i Katarinina 17-godišnja sestra Mari doselili su s njima. Dikens se vrlo vezao uz Mary, koja je preminula u njegovom naručju nakon kratke bolesti 1837. Dikens je Mari idealizirao, te se smatra da su prema njoj stvoreni kasniji opisi likova Rose Maylie, Little Nell i Florence Dombey. Njegova tuga je bila tolika velika da je zakasnio sa pisanjem junskog odlomaka u Pickwick Papers i morao je da otkaže nastavke Oliver Tvista za taj mesec.
U isto vreme se nastavio njegov uspeh delima „Nicholas Nickleby“ (1838–39), „The Old Curiosity Shop“ i „Barnaby Rudge: A Tale of the Riots of 'Eighty“ kao deo „Master Humphrey's Clock“ serije (1840–41) - koji su se izdavali u nastavcima, a kasnije su izdani kao knjige.
Prva poseta SAD
[uredi | uredi izvor]Godine 1840. sa suprugom je prvi put posetio SAD i Kanadu. U to vreme još jedna mlađa sestra njegove supruge Katarina, Džeordžina Hogart, uselila se kako bi se brinula o mladoj porodici dok su roditelji bili na putu. Sa njima je ostala sve do Dikensove smrti.
Svoja zapažanja i utiske zabeležio je u putopisu engl. American Notes for General Circulation. U delu je u nekoliko navrata oštro osudio robovlasništvo, koje je i ranije napao u delu „The Pickwick Papers“. U Njujorku se zadržao mesec dana, te je držao brojna predavanja. Često je postavljao i pitanje međunarodnog prava o autorstvu zbog svojih dela koja su objavljivana u američkim novinama. Po povratku u Englesku počeo je raditi na svojim božićnim pričama (1843. napisao je „A Christmas Carol“, 1844. „The Chimes“, a 1845. „The Cricket on the Hearth“).
Nakon što je kratko živeo u Italiji (1844), putovao je u Švajcarsku (1846) gde počeo da radi na delu „Dombey and Son“ (1846–48).[12] To delo i „Dejvid Koperfild“ (1849–50) učinili su značajan umetnički bileg u Dikensovoj karijeri i njegovi romani postali su ozbiljniji u temi i brižnije planirani od ranijih dela.
Čovekoljublje
[uredi | uredi izvor]U maju 1846. Angela Bardet Kots, naslednica bogatstva bankarske porodice Kuts, predložila je Dikensu izgradnju prihvatilišta za „posrnule žene“ (prostitutke) iz radne klase. Iako je prvotno odbio, Dikens je osnovao utočište „Urania Cottage“ kojim je upravljao deset godina.
Srednje godine
[uredi | uredi izvor]U novembru 1851. Dikens se preselio u engl. Tavistock House, gde je napisao „Bleak House“ (1852–53), „Hard Times“ (1854) i „Little Dorrit“ (1857).
U novom domu zabavljao se amaterskim pozorištem. Godine 1856. njegova primanja od pisanja bila su dovoljna da kupi Gad's Hill Place u Highamu, Kent, gde je kao dete često prolazio i sanjao da će jednom živeti na takvom mestu. Neki događaji iz Šekspirovog „Henrija IV“, prvog dela, odvijala su se na tome mestu što je Dikensa takođe veselilo.
Godine 1857. Dikens je iznajmio profesionalne glumice za predstavu „The Frozen Deep“ koju je napisao njegov štićenik Vilki Kolins. Dikens se zaljubio u jednu od njih. Ljubav prema Elen Ternan trajala je do kraja života. Dikens je bio star 45 godina, dok je Ternan imala 18 kada je Dikens, 1858, odlučio da se odvoji od supruge, što je po tadašnjim viktorijanskim konvencijama bilo vrlo neprimereno, a razvod bio nezamisliv. Kada je Katarina otišla iz doma povela je jedno dete, supruga ga nije više nikada videla, a decu je poverila sestri Džeordžini koje odlučila da ostane u Gad's Hill Place.
U to vreme iako se dvoumio da uzme učešća u javnim čitanjima, Dikensa su iz jedne bolnice (Great Ormond Street Hospital) zamolili da sudjeluje u prikupljanju sredstava kako bi izvukao bolnicu iz finansijske krize. Čarls Vest, Dikensov prijatelj koji je bio u upravnom odboru bolnice, zamolio ga je za pomoć, na što je Dikens pristao, te svojim javnim čitanjima prikupio dovoljna sredstva da osigura finansijsku stabilnost bolnice za duže vreme. Tako je npr. samo 9. februara 1858. prikupio 3000 £.
Nakon odvajanja od Katarine, Dikens je započeo niz vrlo popularnih turneja kroz Englesku, Škotsku i Irsku na kojima je čitao svoja dela, što je u sledećoj deceniji zaokupilo veći deo njegove energije, te je u to vreme napisao samo dva romana.
Važnija dela „A Tale of Two Cities“ (1859) i „Velika očekivanja“ („Great Expectations“) bila su veliki uspeh. U to vreme bio je urednik, izdavač i autor u časopisima „Household Words“ (1850–1859) i „All the Year Round“ (1858–1870).
U septembru 1860. u polju kod svoje kuće, Dikens je naložio veliku lomaču u koje je spalio većinu pisama, preživela su samo ona poslovne prirode. Kako je Elen Ternan takođe spalila sva Dikensova pisma trajanje i dubina njihove veze nije poznata. Tomas Rajt je tokom 1930-ih prisetio da je Ternan možda imala ljubavnu vezu sa Kanonom Benhamom, a da je par imao i sina koji je umro kao novorođenče, napomenula je Kate Peruđini, Dikensova kćerka, u razgovoru pred smrt 1929, koji je objavljen. Dokazi ne postoje. Na samrti Dikens je odredio isplatu anuiteta za Ternan koji ju je učinio finansijski nezavisnom. U knjizi Klare Tomalin „The Invisible Woman“, navodi se da je Ternan tajno živjela sa Dikensom barem 13 godina. Knjiga je kasnije pretvorena u predstavu „Little Nell“ autora Simona Greja. U to vreme Dikens je pokazivao pojačano zanimanje za paranormalno, te je postao jedan od prvih članova organizacije engl. The Ghost Club.
Kasne godine
[uredi | uredi izvor]Dana 9. juna 1865. na povratku iz Pariza sa Ternan, voz u kojem je Dikens putovao je učestvovao u saobraćajnoj nesreći. Prvih sedam vagona skliznulo je sa željeznog mosta koji je bio u popravci. Jedino je na koloseku ostao vagon prvog razreda u kojem je bio Dikens. Pre nego što su stigli spasioci, Dikens je pomagao unesrećenima sa vodom i brendijem. Pre odlaska setio se rukopisa za nedovršeno delo „Our Mutual Friend“ koje mu je ostalo u vagonu, te se vratio po njega. To iskustvo je kasnije iskoristio u kratkoj priči o duhovima „Скретничар“, u kojoj glavni lik predoseća vlastitu smrt u željezničkoj nesreći. Priča se bazira i na nekoliko pređašnjih željezničkih nesreća.
Dikens je uspeo da izbegne da se pojavi pred istragom o nesreći, jer kako je putovao sa Ternana i njenom majkom, to saznanje bi izazvalo skandal. Iako nije zadobio nikakve ozlede, Dikens se nikada nije oporavio od traume željezničke nesreće. Njegov rad se sveo na završavanje započetog „Our Mutual Friend“ i započinjanje nikad završenog „The Mystery of Edwin Drood“.
Druga poseta SAD
[uredi | uredi izvor]Dana 9. novembra 1867. Dikens je iz Liverpula zaplovio na drugu američku turneju. Nakon što se iskrcao u Bostonu veći dio meseca posvetio je brojnim večerama sa prominentnim ličnostima kao što su npr. Ralf Valdo Emerson, Henri Vadsvort Longfelou i njegov američki izdavač Džejms Tomas Filds.
U decembru su započela čitanja, trebalo je održati 76 nastupa uz zaradu od 19000 £, a trebalo je da traju do aprila 1868. Turneja je bila naporna, te iako bolestan, uspeo je da održi čitanja, a 23. aprila je isplovio na put kući.
Oproštajna čitanja
[uredi | uredi izvor]Između 1868. i 1869. Dikens je organizovao turneju „oproštajnih čitanja“ u Engleskoj, Škotskoj i Irskoj. Uspeo je odraditi 75 od dogovorenih 100 čitanja. Zbog napada vrtoglavice i paralize, na savet lekara, turneju je otkazao 22. aprila 1869. Nakon što se dovoljno oporavio dogovorio je posljednji niz čitanja, kako bi nadoknadio sponzorima ono što su izgubili zbog prekida turneje. Zadnje čitanje u turneji bilo je u Londonu St. James's Hall. Zadnji javni nastup mu je bio na banketu Kraljevske akademije uz prisustvu Prica i Princeze od Valsa, gde je odao počast pokojnom prijatelju, ilustratoru Danielu Maklisu.
Smrt
[uredi | uredi izvor]Dana 8. juna 1870. Dikens je u svome domu doživeo još jedan moždani udar, nakon celog dana rada na delu „Edvin Drud“. Nije se osvestio te je sledećeg dana 9. juna, tačno pet godina nakon željezničke nesreće preminuo. Suprotno željama nije sahranjen u jeftinom, skromnom, i strogo privatnom pogrebu u katedrali u Ročesteru, već u Vestminsterskoj opatiji.
Najpoznatija dela
[uredi | uredi izvor]- „Oliver Tvist“
- „Nikolas Niklbi“
- „Božićna priča“ (na srpski je ponegde prevedena i kao „Tri duha“)
- „Martin Čazlvit“
- „Dejvid Koperfild“
- „Mala Dorit“
- „Priča o dva grada“
- „Velika očekivanja“
- „Sumorna kuća“
- „Pikvikov klub“
- „Stara prodavnica retkosti“
Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ „Charles Dickens | Biography, Books, Characters, Facts, & Analysis | Britannica”. www.britannica.com (na jeziku: engleski). 2024-01-27. Pristupljeno 2024-02-01.
- ^ Black 2007, str. 735
- ^ Grossman 2012, str. 54.
- ^ Lodge 2002, str. 118
- ^ Hauser 1999, str. 116.
- ^ Ziegler 2007, str. 46–47.
- ^ Stone 1987, str. 267–268.
- ^ Mazzeno 2008, str. 76.
- ^ Chesterton 2005, str. 100–126.
- ^ Simon Callow, Charles Dickens and the Great Theatre of the World. pp. 9
- ^ Simon Callow, Charles Dickens and the Great Theatre of the World. pp. 7
- ^ a b West, Gilian. "Huffam and Son." Dickensian 95, no. 447 (Spring, 1999): 5–18.
- ^ a b Ackroyd 1990, str. 76
- ^ Simon Callow. pp. 13
- ^ Pope-Hennessy 1945, str. 11.
- ^ Forster 2006, str. 27.
- ^ Ackroyd 1990, str. 22–24:29–30
- ^ Wilson 1972, str. 53.
- ^ Schlicke 1999, str. 157.
- ^ Wilson 1972, str. 58.
- ^ Cain 2008, str. 91.
- ^ Wilson 1972, str. 61
Literatura
[uredi | uredi izvor]- Ackroyd, Peter (1990). Dickens. London: Sinclar-Stevenson. ISBN 978-1-85619-000-8.
- Atkinson, Paul (1990). The Ethnographic Imagination: Textual Constructions of Reality. London: Routledge. ISBN 978-0-415-01761-9.
- Bidwell, Walter Hilliard, ur. (1870). „The Eclectic Magazine: Foreign Literature”. Eclectic magazine: foreign literature, science and art. New Series (Charles Dickens Obituary). New York: E.R.Pelton. 12: 222—224.
- Black, Joseph Laurence (2007). „Charles Dickens”. Ur.: Black, Joseph Laurence. The age of romanticism. The Victorian era. The twentieth century and beyond. The Broadview Anthology of British Literature. 2. Broadview Press. str. 735—743. ISBN 978-1-55111-869-7.
- Bodenheimer, Rosemarie (2011). „London in the Victorian Novel”. Ur.: Manley, Lawrence. The Cambridge Companion to the Literature of London. Cambridge University Press. str. 142—159. ISBN 978-0-521-72231-5.
- Cain, Lynn (2008). Dickens, family, authorship: psychoanalytic perspectives on kinship and creativity. Ashgate Publishing. ISBN 978-0-7546-6180-1.
- Callow, Simon (2009). Dickens' Christmas: A Victorian Celebration. Frances Lincoln Ltd. ISBN 978-0-7112-3031-6. Arhivirano iz originala 06. 05. 2015. g. Pristupljeno 13. 05. 2017.
- Chesterton, G. K. (2005) [1906]. Charles Dickens: A Critical Study. Kessinger Publishing. ISBN 978-1-4179-1996-3.
- Chesterton, G. K. (1911). Appreciations and Criticisms of the Works of Charles Dickens. J. M. DentForgotten Books. ISBN 978-1-4400-9125-4.
- Cochrane, Robertson (1996). Wordplay: origins, meanings, and usage of the English language. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-7752-3.
- Cohen, Jane R. (1980). Charles Dickens and His Original Illustrators. Ohio State University Press. ISBN 978-0-8142-0284-5.
- Colledge, Gary L (2009). God and Charles Dickens. Baker Books. ISBN 978-1-4412-3778-1.
- Davis, Paul (1998). Charles Dickens A to Z. Facts on File, Inc. ISBN 978-0-8160-2905-1.
- Hartley, Jenny (2009). Charles Dickens and The House of Fallen Women. London: Methuen. ISBN 978-0-413-77643-3.
- Morrison, Richard (3. 2. 2012). „Champion of the little people”. The Australian. Pristupljeno 22. 4. 2012.
- Davies, James A. (1983). John Forster, a Literary Life. Rowman & Littlefield. ISBN 978-0-389-20391-9.
- Ellmann, Richard (1988) [1987]. Oscar Wilde. London: Penguin Books. ISBN 978-0-14-009661-3.
- Flint, Kate (2001). „The middle novels: Chuzzlewit, Dombey and Copperfield”. Ur.: Jordan, John O. The Cambridge Companion to Charles Dickens. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-66964-1.
- Forster, John (2006) [1872–1874]. Life of Charles Dickens. London: Diderot Publishing. ISBN 978-90-77932-03-2.
- Foxcroft, Louise (2007). The Making of Addiction: The 'Use and Abuse' of Opium in Nineteenth-Century Britain. Ashgate Publishing. ISBN 978-0-7546-5633-3.
- Furneaux, Holly (2011). „Childhood”. Ur.: Ledger, Sally; Furneaux, Holly. Dickens in Context. Cambridge University Press. str. 186—193. ISBN 978-0-521-88700-7.
- Glancy, Ruth (1999). Student Companion to Charles Dickens. Westport, Connecticut: Greenwood Publishing Company. ISBN 978-0-313-30611-2.
- Grossman, Jonathan H. (2012). Charles Dickens's Networks: Public Transport and the Novel. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-964419-3.
- Hauser, Arnold (1999) [1951]. The Social History of Art: Naturalism, impressionism, the film age. The Social History of Art. 4. London: Routledge. ISBN 978-0-415-19948-3.
- Hawes, Donald (1998). Who's Who in Dickens. Psychology Press. ISBN 978-0-415-13604-4.
- Henson, Louise (2004). „'In the Natural Course of Physical Things': Ghosts and Science in Charles Dickens's All the Year Round”. Ur.: Henson, Louise; Cantor, Geoffrey; Dawson, Gowan; Noakes, Richard; Shuttleworth, Sally; Topham, Jonathan R. Culture and Science in the Nineteenth-Century Media. Ashgate Publishing. str. 113—124. ISBN 978-0-7546-3574-1.
- Hobsbaum, Philip (1998) [1972]. A reader's guide to Charles Dickens. Syracuse University Press. ISBN 978-0-8156-0475-4.
- Hughes, William Richard (1891). A week's tramp in Dickens-Land: together with personal reminiscences of the 'Inimitable Boz'. Oxford: Chapman & Hall.
- Hutton, Ronald (2001). The Stations of the Sun: A History of the Ritual Year in Britain. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-285448-3.
- Jackson, Kenneth T. (1995). The Encyclopedia of New York City. Yale University Press. ISBN 978-0-300-05536-8.
- Johnson, E.D.H. (1969). Charles Dickens: An Introduction to His Novels. Random House Studies in Language and Literature. Random House. ASIN B0011BLL8W. Pristupljeno 22. 4. 2012.
- Jones, Richard (2004). Walking Dickensian London. Globetrotter walking guides. London: New Holland Publishers. ISBN 978-1-84330-483-8.
- Jones, Sam (6. 2. 2012). „Ebenezer Scrooge named most popular Dickens character”. The Guardian. Pristupljeno 22. 4. 2012.
- Joshi, Prithi (2011). „Race”. Ur.: Ledger, Sally; Furneaux, Holly. Dickens in Context. Cambridge University Press. str. 292—300. ISBN 978-0-521-88700-7.
- Kucich, John; Sadoff, Dianne F. (2006). „Charles Dickens”. Ur.: Kastan, David Scott. The Oxford Encyclopedia of British Literature, Volume. 1. Oxford University Press. str. 154—164. ISBN 978-0-19-516921-8.
- Lodge, David (2002). Consciousness and the Novel. Harvard, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-00949-3.
- Mackenzie, Robery Shelton (1870). Life of Charles Dickens. by R. Shelton Mackenzie. With Personal Recollections and Anecdotes;--Letters by 'Boz', Never Before Published;--And ... Prose and Verse. With Portrait and Autograph. Philadelphia: T. B. Peterson & Brothers. ISBN 978-1-4255-5680-8. Pristupljeno 10. 6. 2012.
- Marlow, James E. (1994). Charles Dickens: The Uses of Time. Susquehanna University Press. ISBN 978-0-945636-48-9.
- Mazzeno, Laurence W. (2008). The Dickens industry: critical perspectives 1836–2005. Studies in European and American literature and culture. Literary criticism in perspective. Camden House. ISBN 978-1-57113-317-5.
- Mee, Jon (2010). The Cambridge Introduction to Charles Dickens. Cambridge Introductions to Literature. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-67634-2.
- Moore, Grace (2004). Dickens and Empire:Discourses of Class, Race and Colonialism in the Works of Charles Dickens. Ashgate Publishing. ISBN 978-0-7546-3412-6.
- Nayder, Lillian (2011). The other Dickens: a life of Catherine Hogarth. Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-4787-7.
- Nisbet, Ada (1952). Dickens & Ellen Ternan. University of California Press.
- Page, Norman (1999). Charles Dickens:Family History. Routledge. ISBN 978-0-415-22233-4.
- Patten, Robert L. (2001). „From Sketches to Nickleby”. Ur.: Jordan, John O. The Cambridge Companion to Charles Dickens. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-66964-1.
- Polloczek, Dieter (1999). „Aporias of Retribution and questions of responsibility: the legacy of incarceration in Dickens's Bleak House”. Literature and Legal Discourse: Equity and Ethics from Sterne to Conrad. Cambridge University Press. str. 124—201. ISBN 978-0-521-65251-3.
- Pope-Hennessy, Una (1945). Charles Dickens 1812–1870. Chatto and Windus.
- Raina, Badri (1986). Dickens and the Dialectic of Growth. University of Wisconsin. ISBN 978-0-299-10610-2.
- Robinson, David J. (2005). Disordered personalities (3 izd.). Rapid Psychler Press,. ISBN 978-1-894328-09-8.
- Sasaki, Toru (2011). „Modern screen adaptations”. Ur.: Ledger, Sally; Furneaux, Holly. Dickens in Context. Cambridge University Press. str. 67—73. ISBN 978-0-521-88700-7.
- Schlicke, Paul, ur. (1999). Oxford Reader's Companion to Dickens. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-866213-6.
- Slater, Michael (1983). Dickens and Women. Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-1180-7.
- Smiley, Jane (2002). Charles Dickens. New York: Penguin. ISBN 978-0-670-03077-4.
- Smith, Grahame (2001). „The Life and Times of Charles Dickens”. Ur.: Jordan, John O. The Cambridge Companion to Charles Dickens. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-66964-1.
- Stanley, Arthur Penrhyn (1870). „Dean Stanley on Charles Dickens”. Speeches, letters, and sayings of Charles Dickens. Harper.
- Stone, Harry (1987). Dickens' working notes for his novels. Chicago: University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-14590-7.
- Sutherland, John (1990). The Stanford Companion to Victorian Fiction. Stanford, California: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-1842-4.
- Swift, Simon (18. 4. 2007). „What the Dickens?”. The Guardian. Pristupljeno 21. 4. 2012.
- Tomalin, Claire (2011). Charles Dickens: A Life. Viking. ISBN 978-0-670-91767-9.
- Tomalin, Claire (1992). The invisible woman: the story of Nelly Ternan and Charles Dickens. Vintage Books. ISBN 978-0-679-73819-0.
- Trollope, Anthony (2007). „Charles Dickens”. Ur.: Bloom, Harold. Charles Dickens. Bloom's Classic Critical Views. Infobase Publishing. ISBN 978-0-7910-9558-4.
- Van De Linde, Gérard (1917). Reminiscences. Ayer Publishing. ISBN 978-0-405-10917-1.
- Vlock, Deborah (1998). Dickens, Novel Reading, and the Victorian Popular Theatre. Cambridge Studies in Nineteenth-Century Literature and Culture. 19. Oxford University Press. ISBN 978-0-521-64084-8.
- Werner, Alex (9. 12. 2011). „Exhibition in focus: Dickens and London, the Museum of London”. The Daily Telegraph. Pristupljeno 22. 4. 2012.
- Wilson, Angus (1972). The World of Charles Dickens. Penguin Books. ISBN 978-0-670-02026-3.
- Woolf, Virginia (1986). McNeillie, Andrew, ur. The Essays of Virginia Woolf: 1925–1928 (2 izd.). Hogarth Press. ISBN 978-0-7012-0669-7.
- Ziegler, Alan (2007). The Writing Workshop Note Book: Notes on Creating and Workshopping. Counterpoint Press. ISBN 978-1-933368-70-2. Arhivirano iz originala 05. 05. 2015. g. Pristupljeno 13. 05. 2017.
- Bowen, John (2003). Other Dickens: Pickwick to Chuzzlewit (2 izd.). Oxford University Press. ISBN 978-0-19-926140-6.
- Douglas-Fairhurst, Robert, "Becoming Dickens 'The Invention of a Novelist'", London: Harvard University Press, 2011
- Gold, David L. (2009). González, Félix Rodríquez; Buades, Antonio Lillo, ur. Studies in Etymology and Etiology: With Emphasis on Germanic, Jewish, Romance and Slavic Languages. Universidad de Alicante. ISBN 978-84-7908-517-9.
- Hart, Christopher (20. 5. 2007). „What, the Dickens World?”. The Sunday Times. UK. Pristupljeno 21. 4. 2012.
- Heller, Deborah (1990). „The Outcast as Villain and Victim: Jews in Dickens Oliver Twist and Our Mutual Friend”. Ur.: Cohen, Derek; Heller, Deborah. Jewish Presences in English Literature. McGill-Queen's Press. str. 40—60. ISBN 978-0-7735-0781-4.
- Jarvie, Paul A. (2005). Ready to Trample on All Human Law: Finance Capitalism in the Fiction of Charles Dickens. Studies in Major Literary Authors. New York, NY: Routledge. ISBN 978-0-415-97524-7.
- Johnson, Edgar, Charles Dickens: his tragedy and triumph, New York: Simon and Schuster, 1952. In two volumes.
- Joshi, Prithi (2011). „Race”. Ur.: Ledger, Sally; Furneaux, Holly. Dickens in Context. Cambridge University Press. str. 292—300. ISBN 978-0-521-88700-7.
- Levine, Gary Martin (2003). The merchant of modernism: the economic Jew in Anglo-American Literature, 1864–1939. London: Routledge. ISBN 978-0-415-94109-9.
- Manning, Mick & Granström, Brita, Charles Dickens: Scenes From An Extraordinary Life, Frances Lincoln Children's Books. 2011..
- Mendelsohn, Ezra (1996). Literary Strategies: Jewish Texts and Contexts. Studies in Contemporary Jewry. 12. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-511203-0.
- Moore, Grace (2002). „Reappraising Dickens's 'Noble Savage'”. The Dickensian. 98 (458): 236—243.
- Nayder, Lillian (2002). Unequal Partners: Charles Dickens, Wilkie Collins, and Victorian Authorship. Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-3925-4.
- Dickens, Charles (1978). „Introduction”. Ur.: Patten, Robert L. The Pickwick Papers. Penguin Books. ISBN 978-0-415-22233-4.
- Pointer, Michael (1996). Charles Dickens on the screen: the film, television, and video adaptations. Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-2960-2.
- Slater, Michael (2009). Charles Dickens: A Life Defined by Writing. New Haven/London: Yale University Press. ISBN 978-0-300-11207-8.
- Waller, Philip J. (2006). Writers, Readers, and Reputations: Literary Life in Britain, 1870–1918. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-820677-4.
Spoljašnje veze
[uredi | uredi izvor]- Works by Charles Dickens at Dickens Literature (HTML)
- Journalism at Dickens Journals Online, an online edition of Household Words and All the Year Round
- The Dickens Fellowship, an international society dedicated to the study of Dickens and his Writings
- Correspondence of Charles Dickens, with related papers, ca. 1834–1955
- Dickens Museum Situated in a former Dickens House, 48 Doughty Street, London, WC1
- Dickens Birthplace Museum Архивирано на сајту Wayback Machine (9. јул 2011) Old Commercial Road, Portsmouth
- Victoria and Albert Museum The V&A's collections relating to Dickens
- Charles Dickens's Traveling Kit From the John Davis Batchelder Collection at the Library of Congress
- Charles Dickens's Walking Stick From the John Davis Batchelder Collection at the Library of Congress
- Charles Dickens Collection: First editions of Charles Dickens' works included in the Leonard Kebler gift, (dispersed in the Division's collection). From the Rare Book and Special Collections Division at the Library of Congress