Слатшејминг
Слатшејминг је пракса критиковања људи, посебно жена и девојака, за које се сматра да крше очекивања понашања и изгледа у вези са питањима везаним за сексуалност. [1] [2] [3] Израз се користи да оснажи жене и девојке да имају право на своју сексуалност. [3][4] Слатшејминг се ретко дешава хетеросексуалним мушкарцима. [1]
Примери слатшејминга укључују критиковање или кажњавање због: кршења правила облачења провокативним и сексуалним облачењем; тражења приступа контроли рађања; [5] [6] [7] имања предбрачног, ванбрачног, повременог или промискуитетног секса; или бављења проституцијом. [8] [9] То такође може укључивати окривљавање жртве за силовање или сексуално злостављање. [10] [11]
Дефиниције и карактеристике
[уреди | уреди извор]Слатшејминг укључује критиковање жена због њиховог кршења прихваћених кодекса сексуалног понашања, [12] тј. опомињање због понашања, одеће или жеља које су сексуалније него што друштво сматра прихватљивим. [13] [14] [15] [16]
Слатшејминг користе мушкарци и жене. [17] [18] Слатшејминг функционише међу девојкама и женама као начин сублимирања сексуалне љубоморе „у друштвено прихватљивом облику друштвене критике сексуалног изражавања девојака или жена“. [12] Жене које слатшејмују друге жене континуирано примењују неповољне сексуалне двоструке стандарде које су успоставили мушкарци. [19] Термин се такође користи да опише окривљавање жртве за силовање и друге сексуалне нападе. Ово се ради тако што се наводи да је кривично дело (делимично или у потпуности) проузроковала жена која је носила провокативну одећу или се понашала на сексуално провокативан начин, пре него што је одбила пристанак на секс, [10] чиме је починиоца ослободила кривице. Сексуално попустљиви појединци могу бити изложени ризику од друштвене изолације. [20]
Радња слатшејминга може се сматрати обликом друштвене казне и представља аспект сексизма, као и женског интрасексуалног надметања. Срамотање дроља је облик интрасексуалног надметања јер израз "дроља" умањује вредност жене, јер је бити "дроља" против женских родних норми. [21]
Друштвени покрет спада у категорију феминизма. Ово изазива контроверзу јер родне улоге имају значајну улогу у друштвеном покрету. Тема слатшејминга баца светло на социјална питања која су повезана са двоструким стандардима. То је зато што су мушкарци, за разлику од жена, ретко слатшејмовани. [22]
Истраживачи са Универзитета Корнел открили су да се осећања слична слатјшејмингу појављују и у контексту несексуалног, истополног пријатељства. [20] Истраживачи су натерали студенткиње да прочитају вињету која описује имагинарну вршњакињу „Џоан“, а затим да оцене своја осећања о њеној личности. [20] За једну групу жена, Џоан је описана као да је имала два сексуална партнера; у другој групи, имала је 20 партнера. [23] Студија је открила да су жене — чак и жене које су и саме биле промискуитетније — оцениле Џоан са 20 партнера као „мање компетентну, емоционално стабилну, топлу и доминантну од Џоан која се хвалила само два“. [20] [23]
Друштво и култура
[уреди | уреди извор]Историја
[уреди | уреди извор]Чин слатшејминга постоји вековима, расправа о њему је израсла из друштвених и културних односа и прекорачења граница онога што се сматра нормативним и прихватљивим понашањем. Други талас феминизма је значајно допринео дефиницији и чину срамоте дроља. Трагајући уназад до индустријске револуције и Другог светског рата, родне улоге мушкараца биле су улоге хранитеља. Мушкарци су чинили већину радне снаге, док су жене биле социјализоване и научене да прихвате култ домаћинства и вођења куће. [24] Ауторка Емили Пул тврди да је сексуална револуција 1960-их и 1970-их повећала стопу употребе контрацепције, као и стопу предбрачног секса. [24] Штавише, феминистичке списатељице током 1960-их и 1970-их, међу којима су Бети Фридан, Глорија Стајнем и Кејт Милет, подстицале су жене да буду отвореније са својом сексуалношћу у јавном окружењу. [25]
Слатшејминг има корелацију са социо-економским статусом појединца, који карактерише богатство, образовање и занимање. У 18. веку, "дроља" је био уобичајен израз који су користили мушкарци и жене из више класе да деградирају службенице ниже класе. [21]
Модерно друштво
[уреди | уреди извор]Слатшејминг преовлађује на платформама друштвених медија, укључујући најчешће коришћене: Јутјуб, Инстаграм, Твитер и Фејсбук. [26] [27]
The Pew Research Center је известио да су најчешће мете узнемиравања на интернету често младе жене. Наводећи да је 50% младих испитаница на Интернету названо увредљивим именима или осрамоћено. Конкретно, они који су имали од 18 до 24 године искусили су различите количине озбиљног узнемиравања по запањујуће високим стопама. Жене које су биле ухођене на интернету биле су 26%, док су мете сексуалног узнемиравања биле на 25%. [28]
На Међународном форуму за женске студије, истраживач Џесика Мегари тврди да је узнемиравање пренето у студији случаја хештега #mencallmethings открило да је то био облик онлајн сексуалног напада, посебно на Твитеру. На хештегу, жене би колективно твитовале примере узнемиравања које су примиле од мушкараца. [29] Ова врста узнемиравања укључивала је било шта, од увреда везаних за изглед, прозивања, чак и силовања, претњи смрћу и слатшејминга. [30] [31]
Пример лика у литератури који је описан као неко ко је слатшејмован је лик Лили Барт у Кући весеља Идит Вортон. [32]
Протестни марш Слатвок је настао у Торонту као одговор на инцидент када је полицајац из Торонта рекао групи студената да могу да избегну сексуални напад тако што се не облаче као "дроље". [10] [33] [34] [35] Друга годишња шетња Амбер Роуз у Лос Анђелесу 2016. године [36] и у Вашингтону 2014. године. [37]
Слатшејминг је коришћено као облик малтретирања на друштвеним мрежама, а неки људи користе тактику осветничке порнографије како би ширили интимне фотографије без пристанка. Године 2012, калифорнијску тинејџерку Одри Пот сексуално су напала три дечака на забави. Она је извршила самоубиство осам дана након што су њене вршњачке групе дистрибуиране фотографије на којима је нападнута. [38]
Активизам
[уреди | уреди извор]Активизам против слатшејминга одвија се широм света. Учесници су прекрили своја тела порукама „Не говори ми како да се облачим“ и „Нисам дроља, али волим да имам секс по пристанку“ и марширају под огромним транспарентом са речју дроља. Активизам се догодио у Ванкуверу, Њујорку, Рију, Јерусалиму, Хонг Конгу и другим местима. [39]
Године 2008, стотине Јужноафриканке протестовале су на локалном такси стајалишту које су носиле миниће и мајице са натписом „Pissed-Off Women“ након што су се таксиста и више продавача суочили са младом девојком јер носи кратки минић од тексаса и пенетрирали је са својим прстима, више пута је називајући дрољом. [40]
Након групног силовања 16-годишње девојке у несвести у Стубенвилу, Охајо, августа 2012. године, фудбалери су проширили видео-снимке напада другим колегама из разреда, од којих су неки поставили видео снимке на Твитер и Инстаграм. Власти су касније уклониле слике и видео записе; међутим, то није спречило људе да у својим твитовима хеш-тагују „статус курве“ или „немам симпатија за курве“. Чланови колектива Анонимуси објавили су имена силоватеља и другова из разреда који су снимак пренели локалним властима. Изашли су на улице и интернет тражећи помоћ од заједнице да донесу правду силованој Џејн Доу. [41]
Извори
[уреди | уреди извор]- ^ а б Brian N. Sweeney (2017). „Slut Shaming”. The SAGE Encyclopedia of Psychology and Gender. Sage Publications. ISBN 978-1-4833-8426-9. doi:10.4135/9781483384269. Приступљено 22. 4. 2018.
- ^ Jaclyn Friedman (2011). What You Really Really Want: The Smart Girl's Shame-Free Guide to Sex and Safety. Da Capo Press. стр. 200. ISBN 978-1-58005-430-0. Приступљено 22. 4. 2018. „As we explored in chapter 2, 'slut-shaming' is an umbrella term for all kinds of language and behaviors that are intended to make women and girls feel bad about being sexual.”
- ^ а б Jessalynn Keller (2015). Girls' Feminist Blogging in a Postfeminist Age. Routledge. стр. 93. ISBN 978-1-317-62776-0. Приступљено 22. 4. 2018. „The phrase [slut-shaming] became popularized alongside the SlutWalk marches and functions similarly to the 'War on Women,' producing affective connections while additionally working to reclaim the word 'slut' as a source of power and agency for girls and women.”
- ^ Williamson, Kit (3. 11. 2015). „Gay Men Should Be Ashamed of Slut-Shaming”. The Advocate. Приступљено 22. 4. 2018.
- ^ Lamb, Sharon (27. 6. 2008). „The 'Right' Sexuality for Girls”
. Chronicle of Higher Education. 54 (42): B14—B15. ISSN 0009-5982. „In Dilemmas of Desire: Teenage Girls Talk About Sexuality (Harvard University Press, 2002), Deborah L. Tolman complained that we've 'desexualized girls' sexuality, substituting the desire for relationship and emotional connection for sexual feelings in their bodies.' Recognizing that fact, theorists have used the concept of desire as a way to undo the double standard that applauds a guy for his lust, calling him a player, and shames a girl for hers, calling her a slut.”
- ^ Albury, Kath; Crawford, Kate (18. 5. 2012). „Sexting, consent and young people's ethics: Beyond Megan's Story”. Continuum: Journal of Media & Cultural Studies. 26 (3): 463—473. doi:10.1080/10304312.2012.665840. „Certainly the individualizing admonishment to 'think again' offers no sense of the broader legal and political environment in which sexting might occur, or any critique of a culture that requires young women to preserve their 'reputations' by avoiding overt demonstrations of sexual knowingness and desire. Further, by trading on the propensity of teenagers to feel embarrassment about their bodies and commingling it with the anxiety of mobiles being ever present, the ad becomes a potent mix of technology fear and body shame.”
- ^ Legge, Nancy J.; DiSanza, James R.; Gribas, John; Shiffler, Aubrey (2012). „"He sounded like a vile, disgusting pervert..." An Analysis of Persuasive Attacks on Rush Limbaugh During the Sandra Fluke Controversy”. Journal of Radio & Audio Media. 19 (2): 173—205. doi:10.1080/19376529.2012.722468. „It is also possible that the Limbaugh incident has turned "slut-shaming", or other similar attacks on women, into a "Devil-term". It may be possible that Limbaugh's insults were so thoroughly condemned that he and others (such as Bill Maher) will have a more difficult time insulting women who are not virgins, or attacking them in other sexist ways.”
- ^ Tesla, Carrasquillo (2014-01-01). „Understanding Prostitution and the Need for Reform”. Touro Law Review. 30 (3). ISSN 8756-7326.
- ^ Chateauvert, Melinda (2014-02-07). Sex Workers Unite: A History of the Movement from Stonewall to Slutwalk (на језику: енглески). Beacon Press. стр. 49. ISBN 978-0-8070-6139-8. „It encouraged women to be angry about whore stigma and slut shaming for pursuing sexual pleasure or trading sex for money”
- ^ а б в McCormack, Clare; Prostran, Nevena (2012). „Asking for it: a first-hand account from slutwalk”. International Feminist Journal of Politics. 14 (3): 410—414. doi:10.1080/14616742.2012.699777.
- ^ Chateauvert, Melinda (2014-01-07). Sex Workers Unite: A History of the Movement from Stonewall to SlutWalk (на језику: енглески). Beacon Press. ISBN 978-0-8070-6140-4. „Slut-shaming implies that victims of sex violence "asked for it" because they were sexually promiscuous or dressed provocatively.”
- ^ а б Jessica Ringrose (21. 8. 2012). Postfeminist Education?: Girls and the Sexual Politics of Schooling. Routledge. стр. 93. ISBN 978-1-136-25971-5. Приступљено 16. 5. 2013.
- ^ Denise Du Vernay. Feminism, Sexism, and the Small Screen. стр. 163—182. in Joseph J. Foy; Timothy M. Dale (24. 4. 2013). Homer Simpson Ponders Politics: Popular Culture as Political Theory. University Press of Kentucky. стр. 164. ISBN 978-0-8131-4151-0. Приступљено 16. 5. 2013.
- ^ Emily Bazelon (19. 2. 2013). Sticks and Stones: Defeating the Culture of Bullying and Rediscovering the Power of Character and Empathy
. Random House Publishing Group. стр. 95. ISBN 978-0-679-64400-2. Приступљено 16. 5. 2013. Emphasis in original.
- ^ Schalet, Amy T. (2011). Not Under My Roof: Parents, Teens, and the Culture of Sex. University of Chicago Press. стр. 12, 156. ISBN 978-0-226-73620-4.
- ^ Tolman, Deborah L. (2005). Dilemmas of desire teenage girls talk about sexuality. (1. Harvard Univ. Press paperback изд.). Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01856-3.
- ^ Belisa Vranich, Psy.D.; Holly Eagleson (1. 7. 2010). Boys Lie: How Not to Get Played. HCI. стр. 52. ISBN 978-0-7573-1364-6. Приступљено 16. 5. 2013.[мртва веза]
- ^ Monica Lewinsky's return and the sexism 2.0 of political scandals
- ^ Armstrong, Elizabeth A.; Hamilton, Laura T.; Armstrong, Elizabeth M.; Seeley, J. Lotus (2014-05-28). „"Good Girls"”. Social Psychology Quarterly. 77 (2): 100—122. ISSN 0190-2725. doi:10.1177/0190272514521220.
- ^ а б в г Vrangalova, Z.; Bukberg, R. E.; Rieger, G. (19. 5. 2013). „Birds of a feather? Not when it comes to sexual permissiveness”. Journal of Social and Personal Relationships. 31: 93—113. doi:10.1177/0265407513487638.
- ^ а б Papp, Leanna J.; Erchull, Mindy J.; Liss, Miriam; Waaland-Kreutzer, Lauren; Godfrey, Hester (2016-11-25). „Slut-shaming on Facebook: Do Social Class or Clothing Affect Perceived Acceptability?”. Gender Issues. 34 (3): 240—257. ISSN 1098-092X. doi:10.1007/s12147-016-9180-7.
- ^ Lik, Sam (2016). „A Comparison of U.S. and Chinese Profiles on Jack'd, a Mobile Dating App for Men Who Have Sex With Men”. International Journal of Communication. 19328036: 106040—6059. Архивирано из оригинала 2018-08-15. г. Приступљено 2018-04-13.
- ^ а б Hess, Amanda (7. 6. 2013). „Slut-shaming study: Women discriminate against promiscuous women, but so do men”. Slate.com. Приступљено 11. 4. 2014.
- ^ а б Poole, E. (2014) Hey girls, did you know? Slut-shaming on the internet needs to stop. University of San Francisco Law Review, 1, pp. 221-260
- ^ Poole, Emily (2014). „Hey Girls, Did You Know? Slut-Shaming on the Internet Needs to Stop”. University of San Francisco Law Review. 1: 231.
- ^ „This Woman Received Rape Threats for Quoting Drake on Tinder”. Mic. Приступљено 2015-11-16.
- ^ Elle Hunt (30. 7. 2016). „'What law am I breaking?' How a Facebook troll came undone”. The Guardian. Приступљено 30. 7. 2016.
- ^ „Online Harassment”. Pew Research Center: Internet, Science & Tech (на језику: енглески). 2014-10-22. Приступљено 2018-04-12.
- ^ Megarry, Jessica (2014). „Online inclnivity or sexual harassment? Conceptualizing women's experiences in the digital age.”. Women's Studies International Forum. 74: 46—66. doi:10.1016/j.wsif.2014.07.012.
- ^ Megarry, Jssica (2014). „Online incivility or sexual harassment? Conceptualizing women's experiences in the digital age”. Women's. 47: 46—66. doi:10.1016/j.wsif.2014.07.012.
- ^ Jane, Emma (2014). „Your a Ugly, Whorish, Slut”. Feminist Media Studies. 14 (4): 531—546. doi:10.1080/14680777.2012.741073.
- ^ Triska, Zoë (7. 10. 2013). „9 Female Book Characters Punished For Having Sex”. The Huffington Post. Приступљено 24. 12. 2013.
- ^ Ringrose, Jessica; Renold, Emma (мај 2012). „Slut-shaming, girl power and 'sexualisation': thinking through the politics of the international SlutWalks with teen girls” (PDF). Gender and Education. 24 (3): 333—343. doi:10.1080/09540253.2011.645023. Pdf. Архивирано на сајту Wayback Machine (20. јул 2018)
- ^ „SlutWalk Toronto – BECAUSE WE'VE HAD ENOUGH – SlutWalk Toronto”. slutwalktoronto.com.
- ^ SlutWalk Rally Against Sexual Violence Draws Huge Crowd of Feminists Архивирано 2012-05-04 на сајту Wayback Machine, Rebecca Nathanson, The Village Voice, October 2, 2011
- ^ Lecaro, Lina (2016-10-03). „Amber Rose's SlutWalk Was Reality TV Ready”. Приступљено 2016-10-05.
- ^ O'Brien, Cortney. „Cortney O'Brien – This Weekend, 'Sluts' Will March Through DC”. Townhall (на језику: енглески). Приступљено 2017-11-14.
- ^ Menza, Kaitlin (30. 10. 2013). „Teen Girls Take A Stand Against Slut Shaming: What It Is, And Why You Should Care”. The Huffington Post.
- ^ Nguyen, Tram (1. 1. 2013). „From SlutWalks to SuicideGirls: Feminist Resistance in the Third Wave and Postfeminist Era”. Women's Studies Quarterly. 41 (3/4): 157—172. JSTOR 23611512. doi:10.1353/wsq.2013.0102.
- ^ Wininger, K. J. (1. 1. 2012). „Stomp & Holler: Because We've Had Enough! The Transformation of SlutWalks”. Transformations: The Journal of Inclusive Scholarship and Pedagogy. 22 (2): 144—151. JSTOR 10.5325/trajincschped.22.2.0144.
- ^ Citron, Danielle Keats (2014). „Civil Rights Movements, Past and Present”. Hate Crimes in Cyberspace. Hate Crimes in Cyberspace. Harvard University Press. стр. 95–119. ISBN 978-0-674-36829-3. JSTOR j.ctt7zsws7.7.