Фонетика италијанског језика
![]() | Овом чланку је потребна лектура текста. То подразумева исправку граматичких, правописних и интерпункцијских грешака или тона. |
Фонетика италијанског језика описује звучни систем—фонологија и фонетике—стандардног италијанског језика и њене географске варијанте.
Сугласници
[уреди | уреди извор]Лабијал | Дентал/ Алвеолар |
Посталв./ Палатал |
Велар | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Назал | m | n | ɲ | |||||
Плозив | p | b | t | d | k | ɡ | ||
Африкат | t͡s | d͡z | t͡ʃ | d͡ʒ | ||||
Фрикатив | f | v | s | z | ʃ | (ʒ) | ||
Апроксимант | j | w | ||||||
Латерал | l | ʎ | ||||||
Трил | r |
Напомене:
- Између два самогласника, или између самогласника и апроксиманта (/ј, w/) или ликвиди (/l, r/), сугласници могу бити и једнотонски или геминирани. Геминирани сугласници скраћују претходни самогласник (или блокирају фонетска дужина) и први геминирани елемент је плозив. На пример, упореди fato [ˈfaːto] „судбина“ са fatto [ˈfatto] „чињеница“.[1] Међутим, /ɲ/, /ʃ/, /ʎ/, /dz/ и /ts/ су увек геминатовани интервокалски.[2] Слично томе, назали, ликвиди и сибиланти се изговарају нешто дуже у медијалним сугласницима.[3]
- /j/, /w/ и /z/ су једини сугласници који не могу бити геминовани.
- /t, d/ су ламинално денто-алвеоларни [t̪, d̪],[4][5][2]
- /k, g/ су пре-веларни пре /i, e, ɛ, j/.[5]
- /t͡s, d͡z, s, z/ имају две варијанте:
- Дентализована ламинална алвеоларни [t̪͡s̪, d̪͡z̪, s̪, z̪][4] (обично се назива „дентални” ради једноставности), изговара се оштрицом језика веома близу горњих предњих зуба, са врхом језика иза доњих предњих зуба.[6]
- Неувучени апикални алвеоларни [t͡s̺, d͡z̺, s̺, z̺].[6]
Зауставна компонента „апикалних” африката је заправо ламинална денти-алвеоларна.[6]
- /n, l, r/ су апикални алвеоларни [n̺, l̺, r̺] у већини окружења.[4][2][7] /n, l/ су ламинални денто-алвеоларни [n̪, l̪] пре /t, d, t͡s, d͡z, s, z/[2][8][9]
- /m/ и /n/ се не разликују испред /p, b/ и /f, v/, где се изговарају [m] и [ɱ].[10][11]
- /ɲ/ и /ʎ/ су алвеоло-палатални.[12] У великом броју акцената /ʎ/ је фрикатив [ʎ].[13]
- Интервокално, појединачни /r/ се реализује као трил са једним или два контакта.[14] Нека литература третира трил са једним контактом као тап [ɾ].[15][16] Трилови са једним контактом могу се појавити и другде, посебно у ненаглашеним слоговима.[17] Гемината /rr/ се манифестује као трил са три до седам контаката.[14]
- Фонетска разлика између [s] и [z] неутралише се пре сугласника и на почетку речи: прва се користи испред безвучних сугласника и испред самогласника на почетку речи; овај други се користи испред звучних сугласника. То двоје могу да се разликују само између самогласника унутар речи, нпр. [ˈfuːzo] „отопљено“ наспрам [ˈfuːso] „вретено“. Међутим, према Канепарију,[18] традиционални стандард је замењен модерним неутралним изговором који увек преферира /z/ када је интервокално, осим када је интервокално с почетни звук речи, ако се сложеница и даље осећа као таква: нпр. presento /preˈsɛnto/ („предвиђам“, са pre што значи „пре“ и sento што значи „опажам“) против presento /preˈzɛnto/ („присутан“). Постоје многе речи за које речници сада показују да су оба изговора, или [z] или [s], прихватљива. Интерно реч између самогласника, обе фонеме су се спојиле у многим регионалним варијететима италијанског, као /z/ (северно-централни) или /s/ (јужно-централни).
Самогласници
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/28/Italian_vowel_chart.svg/220px-Italian_vowel_chart.svg.png)
Предњи | Средњи | Задњи | |
---|---|---|---|
Затворен | i | u | |
Полузатворен | e | o | |
Полуотворен | ɛ | ɔ | |
Отворен | a |
У италијанском језику не постоји фонемска разлика између дугих и кратких самогласника, али самогласници у наглашеним отвореним слоговима, осим ако су речи на крају, дуги су на крају интонационе фразе (укључујући изоловане речи) или када су наглашени.[19][20] Суседни идентични самогласници који се налазе на границама морфема нису преслоговани, већ се изговарају одвојено („брзо реартикулисани“), и могу се свести на један кратки самогласник у брзом говору.[21]
Иако италијански супротставља самогласнике затворене средине (/e, o/) и отворене средње (/ɛ, ɔ/) самогласнике у наглашеним слоговима, разлика је неутрализована у ненаглашеној позицији[22] у којој се јављају само самогласници близу средине. Висина таквих самогласника у ненаглашеном положају зависи од контекста; донекле су спуштени ([e, o]) у близини отворенијих самогласника.[23] Разлика између самогласника затвореног средњег и отвореног средине у потпуности се губи у неколико јужних варијанти регионалног италијанског језика, посебно на северној Сицилији (нпр. Палермо), где се реализују као отворени средњи [ɛ, ɔ], као и у неке северне варијанте (посебно у Пијемонту), где се реализују као средњи [e, o].
Референце
[уреди | уреди извор]![]() | Овај чланак можда захтева чишћење и/или прерађивање како би се задовољили стандарди квалитета Википедије. Проблем: Средити референце, уклонити дупликате, додати правилне Харвард референце ако је потребно. |
- ^ Hall 1944, стр. 77–78
- ^ а б в г Rogers & d'Arcangeli 2004, стр. 117
- ^ Hall 1944, стр. 78
- ^ а б в Bertinetto & Loporcaro 2005, стр. 132
- ^ а б Canepari 1992, стр. 62
- ^ а б в Canepari 1992, стр. 68, 75–76
- ^ Canepari 1992, стр. 57, 84, 88–89
- ^ Bertinetto & Loporcaro 2005, стр. 133
- ^ Canepari 1992, стр. 58, 88–89
- ^ Bertinetto & Loporcaro 2005, стр. 134–135
- ^ Canepari 1992, стр. 58
- ^ Recasens 2013, стр. 13
- ^ „(...) у великом броју италијанских акцената, постоји значајно трзање у изговору [ʎ], стварајући звучни палатални бочни фрикатив (за који не постоји утврђен ИПА симбол)“ Ashby 2011, стр. 64
- ^ а б Ladefoged & Maddielson 1996, стр. 221
- ^ Rogers & d'Arcangeli 2004, стр. 118
- ^ Luciano Canepari, A Handbook of Pronounciation, поглавље 3: «Италијански».
- ^ Romano, Antonio. „Прелиминарни допринос проучавању фонетске варијације /r/ у италијанском и италороманском језику.“
- ^ Luciano Canepari, A Handbook of Pronounciation, поглавље 3: «Италијански».
- ^ Rogers & d'Arcangeli 2004, стр. 119
- ^ Bertinetto & Loporcaro 2005, стр. 136
- ^ Bertinetto & Loporcaro 2005, стр. 137
- ^ Rogers & d'Arcangeli 2004, стр. 119
- ^ Bertinetto & Loporcaro 2005, стр. 137–138
Литература
[уреди | уреди извор]![]() | Овај одељак би требало проширити. Можете помоћи додавањем садржаја. |