Гистав Моро
Гистав Моро | |
---|---|
![]() Аутопортрет Гистава Мороа, 1850 | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 6. април 1826. |
Место рођења | Париз, Француска |
Датум смрти | 18. април 1898.72 год.) ( |
Место смрти | Париз, Француска |
Уметнички рад | |
Поље | сликарство |
Правац | симболизам |
Утицаји од | Теодора Шасерјоа |
Гистав Моро (фр. Gustave Moreau; 6. април 1826 – 18. април 1898) био је француски сликар. Припадао је покрету симболизма, а његов опус је познат по библијским и митолошким мотивима. Мороове слике снажно су утицале на опус симболистичких књижевника и других уметника.
Биографија
[уреди | уреди извор]Гистав Моро је у Паризу, од оца Жан Мари Мороа и мајке Адел Паулине де Мутје. Сликарев отац је био главни архитекта департмана Везул у источној Француској, где се родила и Гиставова млађа сестра Камила. После револуције 1830. породица Моро се трајно сели у Париз, а 1841. Гистав са мајком одлази у Италију. Будући сликар донеће отуда велики албум са скицама које је урадио под снажним утиском архитектуре Милана, Венеције и Фиренце. По повратку у престоницу, а захваљујући очевом утицају, шеснаестогодишњи Моро добија потврду да се бави копирањем слика што му омогућава да без тешкоћа улази у Лувр и проучава и копира дела старих мајстора.
1846. Гистав Моро уписује Академију лепих уметности у класи неокласичног сликара Франсоа Пикоа. Упоредо са радом на сопственим сликама, Моро је радио и велику копију слике Анибалеа Карачија изложене у Лувру - наруџбину од државе. Наручиоци су били задовољни Мороовим радом и наручују од њега и другу копију, али он се успротивио: жели да продаје своје радове.
Године 1852. завршава Пијету- слику упечатљиве величине, на којој је радио три годуне, и излаже је на Салону. У октобру исте године отац за њега купује кућу број 14 у Улици Рошфуко, где Моро себи на другом спрату прави атеље. У лето 1857. Моро одлази у Рим где се у потпуности посвећује уметности. Након једномесечног боравка у Риму, он креће у Фиренцу, где ради неколико копија познатих слика, изложених у музеју Уфици. Теме и мотиви његовог сликарства већински су преузети из античке историје и митологије.[1]
По повратку у Париз, 1859, Моро упознаје младу гувернанту, Александрину Диро, са којом се претпоставља да је био у вези следећих двадесет пет година. Мороов отац изненада умире 1862. године. Потрешен несрећом, посвећује се послу и самообразовању. Године 1873. један од државних департмана наручује од сликара да осмисли капелу у париском Пантеону, што он одбија. Две године касније Гистав Моро добија највећу награду Француске - орден Легије части.
Године 1888. Моро постаје професор на Академији лепих уметности. У мају 1889, када је завршио рад на великом платну Јупитер и Самела, Моро приступа реализацији свог последњег великог пројекта: прави музеј у сопственој вили и тиме своје дело чини доступно свима.
Моро умире 18. априла 1898. године у Паризу, а сахрањен је у породичној гробници на гробљу Монмартр.[2]
У Народном музеју у Београду налази се његова слика Уморни кентаур.[3]
Галерија
[уреди | уреди извор]- Дела Густава Мороа
-
Орфеј (1865)
-
Рађање Венере из мора, (1866)
-
Европа и бик (1869)
-
Химера (1876)
-
Салома (1876)
-
Приказа (1876)
-
Јаков и анђео (1878)
-
Галатеја, (1880)
-
Свети слон (Пери), (1885)
-
Ева (1885)
-
Тоалета, (1885-90)
-
Хесиод и муза, (1891)
-
Песма над песмама (Cantique des Cantiques) (1893)
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Николић, Јована М. (2017). „Митолошке теме у сликарству Гистава Мороа”. Зборник Матице српске за ликовне уметности. 46.
- ^ Eaglemoss International, (2010), "Veliki slikari", Beograd
- ^ Nikolić, Jovana M. „Koncept mrtvog pesnika u simbolizmu slika Umorni Kentaur Gistava Moroa iz Narodnog muzeja u Beogradu”. Zbornik Narodnog muzeja. XXI: 221.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Музеј Гистава Мороа Архивирано на сајту Wayback Machine (19. јануар 2016)