Politički sistem
![]() | |||||
Oblici vladavine | |||||
---|---|---|---|---|---|
|
Politički sistem se definiše kao celina onih državnih i nedržavnih institucija i aktera, pravila i procedura koji su uključeni u tekuće procese formulisanja i rešavanja političkih problema i u proizvodnju i sprovođenje opšteobavezujućih političkih odluka u definisanim okvirima političke strukture. Zbog značajne složenosti različitih aspekata, obično se opisuje kao model. Politički sistem npr. Država je određena njenim ustavom, političkom kulturom i političkim elitama. Ali i za nadnacionalne, međunarodne i transnacionalne organizacije i institucije (npr. u smislu teorije režima) može se govoriti o političkom sistemu. Pokušaj formalizovanja političkih sistema koji je uticajan na istorijski razvoj pojma dolazi iz teorije političkih sistema.[1]
Poređenje i klasifikacija konkretnih političkih sistema vrši se od antike i sastavni je deo političke nauke. U savremenoj komparativnoj političkoj nauci, države i de fakto režimi posebno se pripisuju različitim oblicima političkih sistema prema određenim kriterijumima. Treba napomenuti da se u principu nijedna država ne može svesti na pravne norme; stvarni procesi donošenja odluka i odnos snaga mogu znatno odstupiti od njih, čak i bez kršenja. Odlučujući za klasifikaciju političkog sistema stoga nikada nije uspostavljeni ustav (de jure) sama, ali pre svega ustavna stvarnost (de fakto). Koje institucije, procese i odluke treba uzeti u obzir i koji zadaci se pripisuju političkom sistemu zavisi od konkretnog koncepta politike.[2]
Oblici vladavine
[uredi | uredi izvor]Teorijski osnov predstavničkog sistema nastao je u 18. vijeku, u delima Monteskjea („U duhu zakona”), Džon Loka, Žan Žak Rusoa, Tomas Hobsa i drugih. Vizija predstavničkog sistema stvorena je na bazi teorijske kritike „starog režima” kao stema monokratije zasnovanog na apsolutnoj vlasti monarha. Istaknuti su principi suvereniteta nacije i podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Podela vlasti trebalo bi da osigura sprečavanje zloupotrebe. Ovlašćenja pojedinih organa vlasti potrebno je konstituisati tako da „vlast zaustavlja vlast”, kako je istakao Monteskje u delu „U duhu zakona”.[3]
Do početka 20. veka, dve grupe modela bile su odlučujuće u teoriji oblika političkih sistema, takozvana trodelnost i takozvana dihotomija , od kojih je svaka iznela različite aspekte u prvi plan.[4]
Oblik vladavine
[uredi | uredi izvor]Klasični oblici vladavine
[uredi | uredi izvor]Tripartitna podela koja se obično povezuje sa Aristotelom , koja se može pratiti još od Herodota, razlikuje političke sisteme prema broju vladara (jedan, nekoliko, mnogo) i pruža svakom tako identifikovanom obliku „opšteg dobra“ strukturno uporedivu, ali „degenerisana" varijanta.[5]
|
Savremene kategorizacije
[uredi | uredi izvor]U poslednje vreme, politički sistemi se takođe sve više posmatraju pod tri aspekta politike, a to su politika (institucionalna forma), politika (donošenje političkih odluka) i politika (politička doktrina, ciljevi i rezolucije). Ipak, na osnovu istorije 19. i 20. veka, posebno prelaska na hladni rat, predmoderne tipologije su se sve više razvijale u korist nove razlike koja nije uvek bila jasna, već usklađena sa stvarnim odnosi moći. U skladu sa ustavnom realnošću, činilo se da su republičke diktature više uključene imati zajedničko sa apsolutnim monarhijama nego sa demokratskim ustavnim državama, u isto vreme ustavne i pre svega parlamentarne monarhije ličile su na republiku u shvatanju koje je skovao Imanuel Kant.[6]
„Često se pogrešno shvata, i to ne samo kod laika, da oblik vladavine i oblik vladavine nisu isti. Jedna država, poput Velike Britanije , može biti monarhija u obliku vlasti, ali demokratija u obliku vlasti, dok druga, kao što je Sovjetski Savez , može kombinovati republikanski oblik vladavine sa autokratijom ili diktaturom. Kao oblik vladavine, monarhija i republika nisu ni „dobre“ ni „loše“, već neutralne u smislu slobode od političkih vrednosti“.
— Karl Lovenštajn
Karl Loevenstein je stoga posmatrao oblik vladavine kao formalni oblik ustava i suprotstavio ga oblicima vršenja vlasti („oblici vlade“) koji bi bili od većeg značaja za politička dešavanja. On je razlikovao autokratije, pod koje je takođe podveo autoritarne i totalitarne režime, u kojima se vlast vrši nepodeljeno, od ustavnih oblika koji se zasnivaju na podeli vlasti i na privremenom prenosu vlasti putem izbora.[7]
Vidi još
[uredi | uredi izvor]Reference
[uredi | uredi izvor]Literatura
[uredi | uredi izvor]- Loewenstein, Karl (1952). Die Monarchie im modernen Staat. Frankfurt a. Main: Metzner.
Spoljašnje veze
[uredi | uredi izvor]- Das politische System der Europäischen Union
- The political system in the U.S. – Structure Arhivirano na sajtu Wayback Machine (15. avgust 2022)
- The Federal Republic of Germany
Mediji vezani za članak Politički sistem na Vikimedijinoj ostavi