Форносово
Форносово Форносово, Vornasuo | |
---|---|
Административни подаци | |
Држава | ![]() |
Федерални округ | Северозападни |
Област | ![]() |
Рејон | Тосњенски рејон |
Основан | 1948. |
Варошица од | 1949. |
Становништво | |
Становништво | |
— 2015. | 6.443 |
— густина | 214,77 ст./km2 |
Географске карактеристике | |
Координате | 59° 34′ 13″ С; 30° 33′ 02″ И / 59.570278° С; 30.550556° И |
Временска зона | UTC+3 |
Површина | 30 km2 |
Остали подаци | |
Поштански број | 187022 |
Позивни број | +7 81361 |
Регистарска ознака | 47 |
ОКАТО код | 41 248 570 |
ОКТМО код | 41 648 175 051 |
Форносово (рус. Форносово; фин. Vornasuo) насељено је место са административним статусом варошице (рус. посёлок городского типа) на северозападу европског дела Руске Федерације. Налази се у централном делу Лењинградске области и административно припада Тосњенском рејону.
Према проценама националне статистичке службе за 2015. у вароши је живело 6.443 становника.
Статус насеља урбаног типа, односно варошице носи од 1949. године.
Географија
[уреди | уреди извор]Форносово се налази на северозападу Тосњенског рејона, у ивичним деловима Приневске низије, на 24 километра северозападно од рјонског центра Тосна, односно на око 50 километара јужније од историјског центра Санкт Петербурга. Кроз варош протиче речица Ханоја.
У насељу се налази железничка станица Новолисино код које се налази раскрсница железничких праваца Павловск—Велики Новгород и Мга—Ивангород, кроз насеље пролази и локални друмски правац 41К-176 (Павловски друм).
Историја
[уреди | уреди извор]Насељено место Форносово основано је 1948. године као радничко насеље за запослене на оближњим налазиштима тресета и у фабрици за екстракцију истог. Насеље је добило име по Форносовској мочвари где се налазе знатне наслаге тресета, а која се налази на југозападу савременог насеља.
Да би се убрзао привредни развој насеља, Форносово је већ годину дана по оснивању административно уређено као урбано насеље у рангу варошице. Привредни значај налазишта тресета се готово потпуни изгубио крајем прошлог века пошто је екстракција и кориштење тресета као погонског горива постало нерентабилно.
У насељу данас постоје два казнено-поправна центра где своје казне одслужују оптужени за тежа кривична дела: затвори УС 20/3 и УС 20/4.
Демографија
[уреди | уреди извор]Према подацима са пописа становништва 2010. у вароши је живело 6.409 становника, док је према проценама националне статистичке службе за 2015. варошица имала 6.443 становника.[1]
1939. | 1959. | 1970. | 1979. | 1989. | 2002. | 2010. | 2015. |
---|---|---|---|---|---|---|---|
--- | 2,579 | 2,338 | 2,366 | 2,774[2] | 4,866[3] | 6,409[4] | 6,443 |
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Ленинградская область. Оценка численности постоянного населения на 1 января 2009-2015 гг. Архивирано на сајту Wayback Machine (5. март 2016)
- ^ „Всесоюзная перепись населения 1989 г. Численность наличного населения союзных и автономных республик, автономных областей и округов, краёв, областей, районов, городских поселений и сёл-райцентров.”. Всесоюзная перепись населения 1989 года (на језику: руски). Demoscope Weekly. 1989. Приступљено 4. 9. 2012.
- ^ Федеральная служба государственной статистики (21. 5. 2004). „Численность населения России, субъектов Российской Федерации в составе федеральных округов, районов, городских поселений, сельских населённых пунктов – районных центров и сельских населённых пунктов с населением 3 тысячи и более человек”. Всероссийская перепись населения 2002 года (на језику: руски). Федерални завод за статистику. Приступљено 4. 9. 2012.
- ^ Федеральная служба государственной статистики (Федерални завод за статистику) (2011). „Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1 (Национални попис становништва 2010, 1. свезак)”. Всероссийская перепись населения 2010 года (Национални попис становништва 2010) (на језику: руски). Федерални завод за статистику. Приступљено 4. 9. 2012.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]