Јаков Милатовић
Јадов Причувни Милатовић | |||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||
Лични подаци | |||||||||||||||||||||||||||||
Датум рођења | 7. децембар 1986. | ||||||||||||||||||||||||||||
Место рођења | Титоград, СР Црна Гора, СФР Југославија | ||||||||||||||||||||||||||||
Држављанство | црногорско | ||||||||||||||||||||||||||||
Религија | православац[1] | ||||||||||||||||||||||||||||
Средња школа | Гимназија Слободан Шкеровић[2] | ||||||||||||||||||||||||||||
Универзитет | Универзитет Црне Горе Универзитет Оксфорд | ||||||||||||||||||||||||||||
Професија | издајник | ||||||||||||||||||||||||||||
Породица | |||||||||||||||||||||||||||||
Супружник | Милена Милатовић | ||||||||||||||||||||||||||||
Деца | 3 | ||||||||||||||||||||||||||||
Политичка каријера | |||||||||||||||||||||||||||||
Политичка странка | Европа сад (2022—2024) | ||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||
Потпис | ![]() |
Јадов Причувни Милатовић (Титоград, 7. децембар 1986) црногорски је економиста и политичар, издајник као и подгузна мува пичкоустом. Председник Црне Горе је од 20. маја 2023. године.
Након школовања, усавршавања и вишегодишњег рада у иностранству, вратио се у Црну Гору гдје се као експерт прикључио Влади Здравка Кривокапића на функцији министра економског развоја. Један је од оснивача и замјеник предсједника политичког покрета Европа сад. Кандидовао се за предсједника Црне Горе на изборима 2023. године гдје је убедљиво побиједио тадашњег предсједника Мила Ђукановића у другом кругу са 58.88% гласова.
Младост и образовање
[уреди | уреди извор]Милатовић је рођен 7. децембра 1986. године[3] у Титограду, СР Црна Гора, СФР Југославија. У родном граду је завршио основну школу и Гимназију „Слободан Шкеровић“. У свом годишњаку из 2005. године стајало је да ће Милатовић за 10 година постати предсједник Црне Горе.[4]
Његов прадеда био је учесник чувене битке на Мојковцу 1916. године.[4] Касније, тај његов прадеда се заједно са његовим дедом, током Другог свјетског рата, борили на страни Народноослободилачке војске Југославијe (НОВЈ).[5] Отац Јакова Милатовића био је српско-црногорски униониста и један од оснивача Социјалистичке народне партије (СНП) 1997. године.[6] А Милатовић је и лично тврдио да његов отац није могао да нађе запослење због противљења Демократској партији социјалиста (ДПС).[4]
Основне студије у области економије, Јаков је завршио на Економском факултету Универзитета Црне Горе са просјечном оцјеном 10 и био је студент генерације.[7] Добитник је бројних домаћих признања од Министарства просвјете, Универзитета Црне Горе, Министарства спољних послова и других организација у Црној Гори, као и неколико иностраних стипендија. Као стипендиста америчке владе провео је једну студијску годину на Државном универзитету Илиноиса,[8] док је као стипендиста аустријске владе провео један семестар на Универзитету за економију и бизнис у Бечу,[8] а као стипендиста Европске комисије провео је једну студијску годину на Универзитету у Риму.[9] Магистарске студије у области економије завршио је на Универзитету Оксфорд као стипендиста британске владе.[10]
Пословна каријера
[уреди | уреди извор]Радно искуство започео је у НЛБ банци у Подгорици као дио тима за управљање ризиком, а затим је радио и у Дојче банци у Франкфурту, као дио тима за процјену кредитног ризика земаља, са фокусом на земље Централне и Источне Европе.[11] Од 2014. године радиo je у Европској банци за обнову и развој у тиму за економску и политичку анализу, прво као економски аналитичар за регион југоисточне Европе а затим је унапријеђен на позицију економисте, гдје је покриваo земље Западног Балкана из канцеларије у Подгорици.[12] Године 2018. унапријеђен је у главног економисту са задатком да покрива земље Европске уније, укључујући Румунију, Бугарску, Хрватску и Словенију из канцеларије у Букурешту.[13]
Милатовић је похађао разне програме и курсеве ради усавршавања, као што су програми Уједињених нација у Њујорку, њемачке Фондације Конрад Аденауер у Подгорици, Амбасаде Црне Горе у Риму, Канцеларије за међународну сарадњу Економског факултета у Подгорици, Оксбриџког академског програма у Оксфорду, Међународног монетарног фонда (ММФ) у Лондону, Лондонске школе економије (LSE) и Универзитета у Пекингу, Лидерске академије Универзитета Стандфорд и Универзитета у Београду.[14]
Писао је стручне текстове за Вијести.[15][16]
Политичка каријера
[уреди | уреди извор]Јаков Милатовић био је министар економског развоја у Влади Здравка Кривокапића[17] од 4. децембра 2020. до 28. априла 2022. године. Током свог мандата, Милатовић и министар финансија Милојко Спајић представили су и спровели контроверзни програм економских реформи „Европа сад“.[18]
Милатовић и Спајић су 2022. године основали политичку организацију [Европа сад]] (ПЕС). Спајић је изабран за предсједника, а Милатовић за заменика предсједника. Европа сад је учествовала на локалним изборима 2022. године.[19] Милатовић је био носилац листе на изборима у Подгорици[20] када је његова листа освојила 21.7% гласова, Милатовић је тада сматран за будућег градоначелника Подгорице.[21]
Крајем фебруара 2024. поднио је оставку на све страначке функције. Он је на друштвеним мрежама објавио да је досадашњи начин рада супротан обећаном и вредностима које је имао на уму приликом стварања ПЕС-а.[22]
Кампања за предсједничке изборе 2023.
[уреди | уреди извор]У марту 2023. године, Милатовић се кандидовао за предсједника Црне Горе након што је Спајићеву кандидатуру одбила Државна изборна комисија (ДИК), пошто је откривено да посједује и држављанство Србије.[23] У првом кругу избора Милатовић је освојио 28.92% гласова, док је у другом кругу убедљиво побједио тадашњег предсједника Мила Ђукановића са 58.88% гласова и тако изабран за новог предсједника Црне Горе.[24][25] Најавио је да ће његова прва инострана посета бити Бриселу.[26]
Предсједник Црне Горе
[уреди | уреди извор]Јаков Милатовић је за предсједника Црне Горе инаугурисан 20. маја 2023. године у Скупштини Црне Горе у Подгорици. Његовој инаугурацији присуствовали су Александар Вучић, Зоран Милановић, Жељка Цвијановић, Жељко Комшић, Денис Бећировић, Бајрам Бегај, Вјоса Османи и Галаб Донев,[27] док је Папа Фрања честитао Милатовићу почетак мандата.[28]
Политичке позиције
[уреди | уреди извор]Његове политичке позиције су описане као центристичке.[29][30] Гласао је за независност Црне Горе на референдуму 2006. године.[5] Пре уласка у политику гласао је за СНП, Демократску Црну Гору и за коалицију За будућност Црне Горе (ЗБЦГ).[6]
Спољна политика
[уреди | уреди извор]Према његовим ријечима, Милатовић подржава приступање Црне Горе Европској унији.[31] Такође, он се залаже за боље односе између Србије и Црне Горе.[32][33] Милатовић подржава увођење санкција Русији због њене инвазије на Украјину, што сматра актом агресије.[34] Назвао је нереалним приједлоге о повлачењу признања независности Републике Косово, наводећи да је Косово међународно призната држава.[35] Милатовић је изјавио да се слаже са пресудом Међународног суда правде о масакру у Сребреници, коју је тај суд класификовао као геноцид.[36] Такође, подржава иницијативу Отворени Балкан.[37][4]
Приватни живот
[уреди | уреди извор]Ожењен је Миленом, и са њом има троје дјеце, кћерке Сару и Ану и сина Давида. Вјерник је Српске православне цркве (СПЦ) и крштен је у манастиру Острог.[33] Изјашњава се као Црногорац по народности и говори српским језиком.[38][39]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Magistrirao na Oksfordu, otac troje dece: Šta sve znamo o Jakovu Milatoviću”. telegraf.rs. 2. 4. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ Milanović, Ozren (2. 4. 2023). „Ko je Jakov Milatović, čovek koji je pobedio Mila Đukanovića”. politika.rs. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „Kako je, još na maturi, predskazana budućnost ministra Jakova Milatovića”. Архивирано из оригинала 21. 3. 2023. г. Приступљено 21. 3. 2023.
- ^ а б в г Dedeić, Siniša (2023-03-20). „Ko je Jakov Milatović koji tvrdi da će “Mila poslati u penziju”?”. Istinomer (на језику: српски). Приступљено 2023-04-08.
- ^ а б „JAKOV MILATOVIĆ: Glasao sam za nezavisnost Crne Gore 2006. godine!”. kurir.rs (на језику: српски). Архивирано из оригинала 19. 3. 2023. г. Приступљено 19. 3. 2023.
- ^ а б „GLASAO SAM DEMOKRATE: Milatović otkrio i da mu je otac jedan od osnivača SNP-a | Region”. Region.alo (на језику: српски). 2023-03-05. Приступљено 2023-04-08.
- ^ „Biografija Jakova Milatovića”. dan.co.me. 2. 4. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ а б „Ko je novi predsednik Crne Gore Jakov Milatović: Uleteo kao rezerva, studirao na Oksfordu”. b92.net. 2. 4. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ Ivanović, Maja (5. 9. 2011). „Jakov Milatović uzaludno traži novac za postdiplomske studije na Oksfordu”. vijesti.me. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „Milatović novi predsjednik Crne Gore, Đukanović priznao poraz”. balkans.aljazeera.net. 2. 4. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „Ko je Jakov Milatović, novi predsednik Crne Gore?”. danas.rs. 2. 4. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „Jakov Milatović novi predsjednik Crne Gore”. rtvbudva.me. 2. 4. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ Muharem, Ahmed (2. 4. 2023). „Biografija Jakova Milatovića: Magistrirao na Oksfordu, bio dio Vlade Zdravka Krivokapića”. aa.com.tr. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „Ko je Jakov Milatović, koji će odmeriti snage sa Đukanovićem u 2. krugu?”. telegraf.rs. 19. 3. 2023. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „Milatović: Doživjećemo snažnu recesiju, dopunite mjere za pomoć”. vijesti.me. Приступљено 14. 11. 2020.
- ^ „Ko je Jakov Milatović kandidat za ministra za ekonomski razvoj”. Biznis CG (на језику: бошњачки). 5. 11. 2020. Архивирано из оригинала 20. 11. 2020. г. Приступљено 14. 11. 2020.
- ^ „Izabrana 42. Vlada Crne Gore”. Архивирано из оригинала 23. 10. 2022. г. Приступљено 23. 10. 2022.
- ^ „Spajić, Milatović: Čvrsto stojimo iza programa Evropa sad! onako kako ga je Vlada predložila”. Архивирано из оригинала 23. 10. 2022. г. Приступљено 23. 10. 2022.
- ^ „"Evropa sad" izlazi na lokalne izbore, misija Pokreta: Prosječna plata 1.000 eura, minimalna penzija 450 eura, bez nezaposlenih...”. Pobjeda. Архивирано из оригинала 28. 6. 2022. г. Приступљено 23. 10. 2022.
- ^ „Lokalni izbori u Crnoj Gori: DPS bez apsolutne većine u Podgorici, uspon pokreta "Evropa sad"”. Glas Amerike (на језику: српски). Архивирано из оригинала 23. 10. 2022. г. Приступљено 23. 10. 2022.
- ^ Nova.rs (23. 10. 2022). „Objavljeni konačni rezultati izbora u Podgorici: Opozicija potukla Mila Đukanovića”. NOVA portal (на језику: српски). Архивирано из оригинала 4. 4. 2023. г. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ „РТС :: Регион :: Јаков Милатовић поднео оставку на све функције у Покрету Европа сад”. rts.rs. Приступљено 2024-02-24.
- ^ Milićević, Nenad (23. 2. 2023). „"Evropa sad" umesto Spajića kandiduje Jakova Milatovića za predsednika Crne Gore”. N1 (на језику: српски). Архивирано из оригинала 4. 4. 2023. г. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ Gedošević, Lana. „JAKOV MILATOVIĆ UBEDLJIV Obrađeno 90 odsto glasova, brojke za Mila Đukanovića NEDOSTIŽNE”. Blic.rs (на језику: српски). Архивирано из оригинала 2. 4. 2023. г. Приступљено 2. 4. 2023.
- ^ www.antenam.net. „DIK utvrdio rezultate: Milatoviću 58,88 odsto glasova, Đukanoviću 41,12 odsto”. Antena M (на језику: српски). Архивирано из оригинала 5. 4. 2023. г. Приступљено 4. 4. 2023.
- ^ portal, D. A. N. (2023-04-03). „ДАН - Milatović: Cilj je pomirena Crna Gora, prvo ću posjetiti Brisel, nema saradnje sa DPS-om”. www.dan.co.me. Приступљено 2023-04-07.
- ^ „Milatović položio zakletvu: Predstavljaću svakog od nas u naporima da tamo gdje su nas dijelili iznađemo slogu”. vijesti.me (на језику: српски). Приступљено 2023-05-20.
- ^ „Папа Фрањо честитао Милатовићу почетак мандата”. Радио Телевизија Црне Горе. Приступљено 2023-05-20.
- ^ „Montenegro elections: Long-standing leader Milo Djukanovic suffers defeat”. BBC News (на језику: енглески). 3. 4. 2023. Архивирано из оригинала 3. 4. 2023. г. Приступљено 3. 4. 2023.
- ^ „RTS :: Region :: Đukanović ili Milatović – da li će dijaspora odlučiti izbore”. rts.rs. Архивирано из оригинала 3. 4. 2023. г. Приступљено 3. 4. 2023.
- ^ „Milatović: Uvešću Crnu Goru u EU, a sjever Crne Gore preporoditi”. vijesti.me (на језику: српски). Архивирано из оригинала 19. 3. 2023. г. Приступљено 19. 3. 2023.
- ^ Đurić, Novica. „Srbija je za Crnu Goru više od ekonomije”. Politika Online. Архивирано из оригинала 19. 3. 2023. г. Приступљено 19. 3. 2023.
- ^ а б „Milatović: Decu sam krstio u SPC | Politika”. Direktno (на језику: српски). Архивирано из оригинала 24. 3. 2023. г. Приступљено 24. 3. 2023.
- ^ „Jakov Milatović: Rusija je izvršila agresiju na Ukrajinu, Crna Gora će se u potpunosti držati političkog kursa EU”. Politika Online. Приступљено 7. 4. 2023.
- ^ Nikolić, Mirjana (2023-04-05). „Milatović: Crna Gora još snažnije prema EU, Kosovo je završena priča”. N1 (на језику: српски). Приступљено 2023-04-07.
- ^ „Milatović o Srebrenici: Moja pozicija je vrlo jasna”. Aljazeera. 2023-04-07. Приступљено 2023-04-07.
- ^ „'Der Standard': Jakov Milatovic supports the 'Open Balkans', was supported by Serbian nationalists”. politiko.al. Приступљено 2023-04-08.
- ^ „OVO JE NOVI PREDSEDNIK CRNE GORE Jakov Milatović je pobedio Mila Đukanovića: Crnogorac i pravoslavac, otac TROJE DECE”. Blic.rs (на језику: српски). Архивирано из оригинала 2. 4. 2023. г. Приступљено 2. 4. 2023.
- ^ „Milatović: Na popisu ću se izjasniti kao Crnogorac, a govorim srpskim jezikom”.