Владимир Смирнов
![]() | Овај чланак садржи списак литературе, сродне писане изворе или спољашње везе, али његови извори остају нејасни, јер нису унети у сам текст. |
владимир смирнов | ||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Владимир Смирнов | ||||||||
Лични подаци | ||||||||
Надимак | Воловођа, Влада Рус | |||||||
Датум рођења | 21. јун 1899. | |||||||
Место рођења | Ташкент, Руска Империја | |||||||
Датум смрти | 6. децембар 1985.86 год.) ( | |||||||
Место смрти | Београд, СР Србија, СФР Југославија | |||||||
Професија | инжењер, војно лице | |||||||
Деловање | ||||||||
Члан КПЈ од | 1942. | |||||||
Учешће у ратовима | Народноослободилачка борба | |||||||
Служба | НОВ и ПО Југославије Југословенска народна армија 1941 – 1960. | |||||||
Чин | генерал-потпуковник | |||||||
У току НОБ | члан Врховног штаба НОВ и ПОЈ | |||||||
Одликовања |
|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/sr/thumb/5/53/Jul_Briner_u_Bitci_na_Neretvi.jpg/270px-Jul_Briner_u_Bitci_na_Neretvi.jpg)
Владимир Смирнов — Волођа, Влада Рус (Ташкент, 21. јун 1899 — Београд, 6. децембар 1985) био је учесник Народноослободилачке борбе, инжењер и генерал-потпуковник ЈНА.
Биографија
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/80/Aleja_zaslu%C5%BEnih_gra%C4%91ana%2C_Beograd_02.jpg/200px-Aleja_zaslu%C5%BEnih_gra%C4%91ana%2C_Beograd_02.jpg)
Рођен је 21. јуна 1899. године у Ташкенту (тада у саставу Руске Империје, а данас главни град Узбекистана). У Ташкенту је завршио основну школу и гимназију. Студије је започео у Петрограду, али је после Октобарске револуције, 1921. године, његова породица избегла из Совјетске Русије и дошла у Београд.
Владимир је 1923. године у Београду завршио Технички факултет и у годинама до почетка Другог светског рата, као инжењер је радио на изградњи железничких пруга и на изградњи трезора Народне банке Краљевине Југославије у Ужицу.
Учесник је Народноослободилачке борбе од 1941, а члан Комунистичке партије Југославије (КПЈ) од 1942. године. Марта 1942. године је укључен у састав Врховног штаба НОП и ДВЈ и постављен за начелника Техничког одељења. Обављајући ову функцију, заједно са својим помоћницима, инг. Живадином Ђорђевићем Живом (1909—1990) из Крагујевца, инг. Драгославом Јовановићем из Чачка и инг. Десом Јовановић из Трстеника, као и својим „инжињерцима“ (борци Треће (пионирске) чете Пратећег батаљона Врховног штаба, која је касније прерасла у Пионирски батаљон Врховног штаба) обављао је многе сложене задатке, од којих се истичу:
- оспособљавање за рад партизанске фабрике оружја у ослобођеном Ужицу септембра 1941. године,
- рушење моста на реци Тари, недалеко од села Ђурђевића Таре, 15. маја 1942. године,
- рушење четири моста на Неретви и једног на Рами, као и изградња пешачког моста поред срушеног моста код Јабланице, крајем фебруара и почетком марта 1943. године током Четврте непријатељске офанзиве (Битка на Неретви),
- обнова и уређење зграде Дома културе у Јајцу, у којој је 29. новембра 1943. године одржано Друго заседање АВНОЈ-а,
- изградња бараке и склоништа, у којем је боравио Јосип Броз Тито, током свог боравка у Јајцу, од августа 1943. до јануара 1944. године,
- изградња бараке у пећини у Дрвару, у којој је боравио Врховни штаб НОВ и ПОЈ, током боравка у Дрвару (у овој бараци налазио се Јосип Броз Тито током немачког десанта на Дрвар),
- изградња бараке у пећини у селу Бастаси, код Дрвару, у којој је боравио Јосип Броз Тито
- уређење и изградња мини централе за осветљење Фабрике целулозе у Дрвару, у којој је одржан Други конгрес УСАОЈ-а, маја 1944. године.
После ослобођења Југославије, наставио је професионалну каријеру у Југословенској народној армији (ЈНА) и налазио се на дужностима:
- команданта Инжињерије Југословенске армије
- начелника Грађевинске управе Југословенске армије
- главног инжењера Управе за војно и грађевинарство
- заменика начелника Грађевинске управе ЈНА
Пензионисан је 1960. године у чину генерал-потпуковника ЈНА.
Године 1972. у Београду је објавио књигу „Инжењерске ратне приче“, док је 1967. у коауторству са Петром Клеутом, Иваном Мирковићем и Даницом Јакшић издао „Рускосрпскохрватски војни речник“.
Умро је 6. децембра 1985. године у Београду и сахрањен је у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу у Београду.
Носилац је Партизанске споменице 1941. и других југословенских одликовања, међу којима су Орден заслуга за народ првог реда и Орден братства и јединства првог реда.
Занимљиво
[уреди | уреди извор]Владимир Смирнов послужио је сценаристима филма „Битка на Неретви“ — Стевану и Вељку Булајићу, као инспирација за лик минера Владе, кога је у филму глумио познати амерички глумац, руског порекла — Јул Бринер.
Литература
[уреди | уреди извор]- Југословенски савременици — Ко је ко у Југославији. Хронометар, Београд 1970. година.
- Војна енциклопедија (књига осма). Београд 1974. година.
- Мирослав Младеновић Тито од устанка до победе 1941—1945. Београд 2006. година.