Липљанска епархија
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Gra%C4%8Danica_Monastery%2C_Kosovo_%E2%80%93_2017-05_02.jpg/220px-Gra%C4%8Danica_Monastery%2C_Kosovo_%E2%80%93_2017-05_02.jpg)
Липљанска епархија, касније позната и као Грачаничка епархија, односно Новобрдска епархија, древна је епархија Српске православне цркве, са седиштем у манастиру Грачаници код Липљана. Обухватала је средишње делове косовске области. Први помени посебне епископије на том подручју потичу већ из 4. века (античка Улпијанска епископија), а последњи из средине 18. века. Прошлост ове епархије и њеног подручја дели се на три историјска раздобља: античко, средњовековно и нововековно.[1]
Историја
[уреди | уреди извор]Првобитна Улпијанска епископија постојала је већ током позноантичког периода, са седиштем у античкој Улпијани (лат. Ulpiana), а почевши од 535. године налазила се под јурисдикцијом Архиепископије Јустинијане Приме. Иако је пропала почетком 7. века, касније је обновљена и почевши од 1019. године налазила се у саставу Охридске архиепископије. Током 11. и 12. века, подручје ове епископије било је поприште честих српско-византијских сукоба. Српској држави је коначно прикључено у време владавине Стефана Немање (1166-1196). Почевши од 1219. године, епископија се налази у саставу Српске архиепископије, а након проглашења Српске патријаршије (1346), липљански епископи су добили и почасни наслов митрополита.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/46/Oktoih_petoglasnik_Gra%C4%8Dani%C4%8Dki.jpg/220px-Oktoih_petoglasnik_Gra%C4%8Dani%C4%8Dki.jpg)
Седиште средњовековне епископије првобитно је било у Липљану, а потом у оближњем манастиру Грачаници. Под њу је потпадао и чувени рударски град Ново Брдо. Архијереји ове епархије су названи липљански, односно грачанички или новобрдски, а у 18. веку и косовски.[3]
Средином 15. века, целокупно подручје Липљанске епархије потпало је под османску власт и укључено у састав Вучитрнског санџака.[4][5] У седишту ове епархије, у манастиру Грачаници, основана је 1539. године српска ћириличка Грачаничка штампарија, у којој је приређен чувени Грачанички октоих.[6][7][8] Потоњи липљански митрополит Пајсије Јањевац изабран је 1614. године за српског патријарха.[9]
Епархија је тешко пострадала крајем 17 века, у време Велике сеобе Срба (1690) под патријархом Арсенијем III, а последњи пут се помиње средином 18. века. Један од последњих липљанских, односно грачаничких или косовских митрополита Василије Јовановић-Бркић (1756-1758) изабран је 1763. године за српског патријарха.[10]
Након укидања, подручје Липљаснке епархије прикључено је суседној Призренској епархији.
Липљански епископи и митрополити
[уреди | уреди извор]Списак познатих епископа и митрополита Липљанске епархије
- Мавројан (13. век)
- Варнава (13. век)
- Сава (13. век)
- Јован (13. век)
- Антоније (почетак 14. века)
- Игњатије (прва половина 14. века)
- Теодор (средина 14. века)
- Симеон (око 1383-1388)
- Дионисије (прва половина 15. века)
- Доситеј (прва половина 15. века)
- Венедикт Цреповић (око 1455.)
- Никанор (око 1530.-1545.)
- Дионисије (око 1570.)
- Василије (око 1587.-1598.)
- Пајсије Јањевац (1612-1614)
- Лонгин (око 1616)
- Василије Јовановић-Бркић (1756-1758)
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Јанковић 1983, стр. 27-37.
- ^ Богдановић 1981, стр. 317-320.
- ^ Јанковић 1985.
- ^ Zirojević 1968, стр. 103-120.
- ^ Зиројевић 1972, стр. 263-275.
- ^ Грујић 1936, стр. 81-96.
- ^ Дурковић-Јакшић 1964, стр. 287-298.
- ^ Петровић 1981, стр. 169-178.
- ^ Вуковић 1996, стр. 388-390.
- ^ Вуковић 1996, стр. 61-62.
Литература
[уреди | уреди извор]- Богдановић, Димитрије (1981). „Преображај српске цркве”. Историја српског народа. 1. Београд: Српска књижевна задруга. стр. 315—327.
- Богдановић, Димитрије (1985). Књига о Косову. Београд: Српска академија наука и уметности.
- Вуковић, Сава (1996). Српски јерарси од деветог до 20. века. Београд: Евро.
- Грујић, Радослав М. (1936). „Прва штампарија у јужној Србији, 1539. године, на Косову Пољу у манастиру Грачаници” (PDF). Гласник Скопског научног друштва. 15-16: 81—96.
- Дурковић-Јакшић, Љубомир (1964). „Прилог прослави 425-годишњице прве српске штампарије на Косову пољу”. Библиотекар. 16 (5-6): 287—298.
- Живковић, Тибор (2004). Црквена организација у српским земљама: Рани средњи век. Београд: Историјски институт САНУ, Службени гласник.
- Živković, Tibor; Bojanin, Stanoje; Petrović, Vladeta, ур. (2000). Selected Charters of Serbian Rulers (XII-XV Century): Relating to the Territory of Kosovo and Metohia. Athens: Center for Studies of Byzantine Civilisation.
- Zirojević, Olga (1968). „Vučitrnski i Prizrenski sandžak u svetlosti turskog popisa 1530/31. godine”. Gjurmime albanologjike: Albanološka istraživanja. 7 (2): 103—120.
- Зиројевић, Олга (1972). „Вучитрнски и Призренски санџак у време владавине Сулејмана Величанственог”. Историјски часопис. 19: 263—275.
- Зиројевић, Олга (1984). Цркве и манастири на подручју Пећке патријаршије до 1683. године. Београд: Историјски институт, Народна књига.
- Ивановић, Радомир (1961). „Земљишни поседи грачаничког властелинства”. Историјски часопис. 11 (1960): 253—264.
- Јанковић, Марија (1983). „Липљанска епископија и Грачаничка митрополија”. Историјски часопис. 29-30 (1982-1983): 27—37.
- Јанковић, Марија (1985). Епископије и митрополије Српске цркве у средњем веку. Београд: Историјски институт САНУ.
- Калић, Јованка (1979). „Црквене прилике у српским земљама до стварања архиепископије 1219. године”. Сава Немањић-свети Сава: Историја и предање. Београд: САНУ. стр. 27—53.
- Калић, Јованка (2007). „Српска држава и Охридска архиепископија у XII веку”. Зборник радова Византолошког института. 44: 197—208.
- Калић, Јованка (2013). „Епископски градови Србије у средњем веку” (PDF). Зборник радова Византолошког института. 50 (1): 433—447.
- Коматина, Ивана (2016). Црква и држава у српским земљама од XI до XIII века. Београд: Историјски институт.
- Крсмановић, Бојана (2012). „О односу управне и црквене организације на подручју Охридске архиепископије” (PDF). Византијски свет на Балкану. 1. Београд: Византолошки институ САНУ. стр. 17—39.
- Максимовић, Љубомир (1981). „Тријумф Византије почетком XI века”. Историја српског народа. 1. Београд: Српска књижевна задруга. стр. 170—179.
- Новаковић, Стојан (1908). „Охридска архиепископија у почетку XI века” (PDF). Глас СКА. 76: 1—62.
- Острогорски, Георгије (1969). Историја Византије. Београд: Просвета.
- Петровић, Дамњан (1981). „Грачаничка штампарија и њен оснивач митрополит Никанор”. Стремљења. 22 (2): 169—178.
- Поломац, Владимир (2010). „Неколико напомена о личним именима у поменику непознатог манастира Липљанске епископиjе”. Проблеми на балканското и славянското езикознание. Велико Търново: УИ Свети Кирил и Методий. стр. 226—242.
- Popović, Svetlana (2002). „The Serbian Episcopal sees in the thirteenth century” (PDF). Старинар. 51 (2001): 171—184.
- Слијепчевић, Ђоко М. (1962). Историја Српске православне цркве. 1. Минхен: Искра.
- Тричковић, Радмила (1980). „Српска црква средином XVII века”. Глас САНУ. 320 (2): 61—164.
- Ћирковић, Сима (1995). Срби у средњем веку. Београд: Идеа.
- Ћирковић, Сима (2004). Срби међу европским народима. Београд: Equilibrium.
- Ćurčić, Slobodan (1979). Gračanica: King Milutin's Church and Its Place in Late Byzantine Architecture. Pennsylvania State University Press.